Tere tulemast, kallid vaatajad, Panorama filmistuudiosse. Täna on päevakorras varajane seksuaalsus.
Kes neid tahab?
Milleks see on mõeldud?
Ja mis kõige tähtsam – kust ta tegelikult pärit on? Minu stuudios on külalisteks
ajalooprofessor Michael Vogt ja dr Claudia Haunitz.
Panorama-Film tähistab eetiliselt ja moraalselt kõrgetasemelisi filme.
Seetõttu ei ole sugugi lihtne ülesanne esitada kõiki selle teemaga seotud fakte, sündmuste käiku ja vastuvõetamatuid
tavasid nii avatult, nagu seda selles dokumentaalfilmis tehti.
Selle filmi stsenaristi ja produtsendi Ivo Saseki sõnul piirneb juba ainuüksi erinevate sündmuste nimetamine ebamoraalsusega.
Kuna aga valitses ülekaalukas arvamus, et kõik need asjad leiavad ka ülemaailmselt levikut, kui neid varakult ja
halastamatult avalikustada ei suudeta, otsustas Panorama-Film siiski selle tsenseerimata avaldamise kasuks.
Seega ei soovi me teile selle filmi vaatamisel head meelelahutust.
Seega kinnitage turvavöö ja tehke endale oma arvamus.
Kõigepealt ajavõrdlus.
Laste ahvatlemise ajavahemike võrdlus
Kui aga keegi viib ühegi neist väikestest, kes minusse usuvad, patule, oleks talle parem, kui talle kaela
riputataks veskikivi ja ta uputataks mere sügavusse.
Hoolitsege selle eest, et te ei põlgaks ühtegi neist väikestest, sest ma ütlen teile, et nende inglid
taevas näevad alati minu Isa palet, kes on taevas.
Sest tõesti, ma ütlen teile: enne kui taevas ja maa mööduvad, ei kao seadusest ära ühtegi jota (tähte)
ega ühtegi kriipsukest, enne kui kõik on sündinud.
Kes iganes inimkonda õpetab, see avaldab selle üle mõju.
Meie lapsed on üha suurema mõju all haridusametite, õpetajate ja viimasel ajal ka
väljastpoolt tulevate nn seksuaalpedagoogide poolt.
Millistest allikatest need tegelikult pärinevad?
Kes otsib, see leiab.
Jeesuse veenvad sõnad ja teod tõid kaasa uue ajastuse.
Kas tänapäeva õpetajad teavad üldse veel, mida nad teevad, kui nad – hoolimata tema tõsistest hoiatustest – tahavad nüüd kõiki
lapsi juba kõige varasemas eas seksuaalselt harida ja stimuleerida, lühidalt
öeldes – varakult seksuaalselt aktiveerida?
Kas need uued seksuaalhariduse asjatundjad on pädevamad kui Jeesus Naatsaretist?
Kas me tõesti ei ole nende juhtimise all mingisuguses ohus?
Kas teid, austatud vaataja, on üldse teavitatud ülemaailmsetest püüdlustest seksualiseerida lapsi juba kõige varasemas eas?
Aegade muutumine
Jällegi on kavas murda viimane tabu.
Seksuaalne suhe lastega, st alaealistega, tuleks seadusega legaliseerida ja soodustada.
Meil jääb hing kinni, kui kuuleme kõrgelt hinnatud seksuaalpedagoogide viimaseid põhimõtteid.
Sellised juhtivad pedagoogid nagu Helmut Kentler õpetavad, et praegune lastekaitse on tegelikult lastevastane.
Ta esitab uskumatu väite, et seks lastega ei ole kuritarvitamine, vaid laste õigus.
Lapse õigus seksuaalsete vajaduste rahuldamisele.
Seega on tõeline lastekaitse seksuaalse enesemääramise kaitse.
Siin maskeeritakse laste kuritarvitamine kahtlemata kasvatusena.
Aegade muutumine
Lastekaitse ajavahemike võrdlus
Lapsed vajaksid „pornokompetentsust“!
Saksa pedagoog Carla Etchenberg leiab, et täiskasvanud peaksid lastega pornograafiast rääkima.
Ta nõuab isegi, nagu Šveitsi noorsotsialistidki, pornograafia kaasamist laste õppetöösse.
Antigenotsiidiliikumise arvates tuleb sellistele nõudmistele vastu seista karmilt ja
kompromissitult, tuginedes praegu ja täna kehtivale seadusele.
Pornograafia, karistusseadustiku artikkel 197
1. Isik, kes pakub, näitab, annab üle, teeb kättesaadavaks või levitab raadio või televisiooni kaudu pornograafilisi kirjutisi,
heli- või pildisalvestisi, illustratsioone, muid selliseid esemeid või pornograafilisi etendusi alla
16-aastasele isikule, karistatakse vangistusega või trahviga.
2. Igaüks, kes avalikult eksponeerib või näitab punktis 1 nimetatud esemeid või etendusi või pakub neid muul
viisil kellelegi omal algatusel, karistatakse trahviga.
Lisaks tuleks lapsi kaitsta ka muude pornograafiliste toodete eest ning tagada, et keegi ei peaks
vastu oma tahtmist seksuaalse sisuga kujutisi vaatama.
Vt ka artiklit 358 ja 25. märtsi 1992. aasta telekommunikatsiooniteenuste määruse artikli 18a lõiget 1.
See põhimõte, nagu nõuab ka laste õiguste liikumine AGB, tuleb eelkõige järjekindlalt kohaldada
mobiilsideoperaatorite suhtes, sest tänapäeval on sõna otseses mõttes igal lapsel mobiiltelefon taskus.
Kesk-Šveitsi Pedagoogikaülikooli seksuaalhariduse ja kooli kompetentsikeskuse alusdokumendist „Seksuaalharidus ja
kool“ ilmneb selgelt selle eesmärk seoses meie lastega.
Laps on seksuaalne olend.
Seksuaalhariduse aluseks on inimese määratlemine kasvatusest sõltuva seksuaalolendina või, teiste
sõnadega, laste ja noorte tunnustamine seksuaalolenditena.
Juba see esimene põhimõtteliselt väär mõistlik järeldus avab ju pedofiiliale ukse laialt.
Sest teiste sõnadega tähendab see, et niikaua, kui lapsele meeldib, on kõik lubatud.
Siinkohal üks näide alusdokumendist ja kompetentsikeskuse veebilehelt.
Vanus 4–5 aastat Lasteaiaaste on esitatud järgmiselt.
Praegu on populaarsed arstimängud, naudingut pakkuv eneseavastamine, enese stimuleerimine, st orgasmile sarnased
reaktsioonid, rollimängud, sealhulgas perekond, kus on kaks isa või kaks ema, samuti suudlemine, suguline vahekord, erootiline
huvi vanemate vastu, kehaosade näitamine ja suguelunditega mängimine, esimeste
sügavate sõprussuhete ja armastussuhete kogemine.
Sellest tulenevad järgmised õppetöö põhirõhud. a kehaosade, sealhulgas suguelundite nimetamine, b keha mängulise tajumise
õppimine, sealhulgas seksuaalse erutuse tunnetamine, c sõbralike suhete loomine, piiride seadmine, enda ja teiste
intiimsfääri austamine, d viljastumine, sugulise vahekorra toimumise viis ning sellest sündiva lapse tekkimine.
Ja seda nelja- kuni viieaastaste lastega.
Vanus 6–12 aastat. Tegevused eakaaslastega.
Teise soo halvustamine või tagasilükkamine.
Soolistele rollidele iseloomulikud käitumismallid, vajaduse korral tugevalt ülehinnatud.
Provokatiivne või agressiivne käitumine teise soo esindajate suhtes.
Tabu rikkumised.
Vajaduse korral huvi ja erootiline tõmme sama soo esindajate vastu.
Millal on inimene valmis seksima?
Sellest tulenevad järgmised õppeteemad. Seksuaalsus ja keel. Rõvedad sõnad.
Koolides töötavate väliste seksuaalkasvatajatega läbi viidud intervjuust selgus, et igale lapsele, olenemata vanusest, antakse
täpne selgitus selle kohta, mis on näiteks anaalseks, ejakulatsioon ja veel palju hullemad asjad, kui ta on
selliseid termineid vaid kuulnud, kuid neid ei ole mõistnud.
Viljastumine, rasedus, sünnitus.
Erinevad sõprus-, suhete- ja eluviisid.
Siin surutakse lastele seega kõik need uuesti määratletud hälbed pähe kui midagi normaalset.
Ja mis on veelgi tõsisemate tagajärgedega: kõik, mis seni oli normaalne, kuulutatakse ebanormaalseks ja seadusevastaseks.
Soolised rollid, rollimudelid, näiteks töötav ema, köögis tegutsev isa, seksuaalne orientatsioon.
Siin peaks lõppude lõpuks kõik olema lubatud, niikaua kui see on lõbus.
Esimene menstruatsioon, esimene ejakulatsioon, HIV, AIDS, sugulisel teel levivad nakkused, seksuaalne ahistamine,
vägivald, masturbeerimine, eriti poiste, aga ka tüdrukute puhul.
Ja seda peetakse täiesti normaalseks ja isegi oluliseks.
Vanus: 12–16 aastat.
Sotsiaalne muutus – siinkohal peetakse silmas iseseisvuse arengut ja vanemkodust lahkumist.
Suurenev huvi seksuaalsete praktikate üksikasjalike teadmiste vastu.
Vajaduse korral teadlik kokkupuude pornograafiaga.
Kui palju seksiasendeid on olemas ja milline neist on parim?
Kas sperma neelamine paneb paksuks?
Siinkohal lõpetame loetelu moraalsetel põhjustel.
Õppekava on igal juhul nii sihipäraselt kohandatud laste ja noorte kõigile neile mõttetutele
jutuajamistele, et lõpuks on tõesti igaühe peas igasugune jama.
Siinkohal üks näide alusdokumendist ja kompetentsikeskuse veebilehelt.
Arenguetapp, enesestimulatsioon.
See tähendab, et need tekitavad orgasmiga sarnaseid reaktsioone.
Käitumine?
Kehaosade avastamine uute naudingute allikana.
Kehaosade teadlik ja korduv manipuleerimine. Ka suguelundite puhul.
Sooliste rollide mänguline uurimine rollimängude kaudu, näiteks isa-ema-mängud.
Perekond, kus on kaks ema, kaks isa ja üks vanem.
Armastus, suguline vahekord.
Või arstimängude kaudu.
Ka teise keha uurimine.
Loodusliku uudishimu rahuldamine.
Aegade muutumine
Samal ajal töötavad pedofiilidega seotud noorsotsialistid välja seisukohavõttu, milles nad Tanja Walissa
sõnul nõuavad uut lähenemisviisi pornograafia teemale.
See hõlmab ka seda, et juba kümne- kuni kaheteistkümneaastased lapsed peaksid seksuaalkasvatuse tundides pornot vaatama.
Kuigi see nõue tekitas koolivõimudes esialgu pahameelt, jääb veel näha, kui kaua see pahameel Juso pidevale survele vastu peab.
Ka AIDS-alase teavitustöö, laste õiguste või seksuaalse orientatsiooni teemadel koolides töötatakse praegu kogu Euroopas
välja uusi õppematerjale, mis muudavad laste varajase teavitamise ja varajase seksuaalse teadvustamise kohustuslikuks õppesisuks.
Professor Vogt, kuidas on see rahvusvaheliselt levinud seksuaalkasvatuse ideoloogia äkki tekkinud?
Kas see tekkis üleöö?
Ei, üldse mitte.
Selle viis seksuaaluurija Alfred C. Kinsey juba 1939. aastal Ameerika Ühendriikides – kus
muidu? – sisse oma järjekindla ja põhjaliku tööga.
Kui ma õigesti mäletan, on Alfred Kinseyt ikka ja jälle nimetatud 20. sajandi tähtsaimaks seksuaaluurijaks.
Kas teie arvate samamoodi?
Kui kõige olulisemaks seksuoloogiks ma teda – põhjustest räägime veel hiljem – tõepoolest ei pea, siis
kindlasti pean teda nn ühiskondliku-seksuaalse arvamuse kujunemise kõige mõjukamaks teguriks.
Lõppude lõpuks põhinevad peaaegu kõik uuemad seksuaalkasvatusprogrammid Kinsey teostel.
Dr Haunit, te olete praktiseeriv arst.
Millistega Kinsey arvukatest teesidest sooviksite oma seisukohast lähtudes kõige enam põhjalikumalt tegeleda?
Dr. med. Haunit väidab oma seisukohast lähtudes, et kõik on võimalik.
See niinimetatud kaasaegne mõtteviis on mõjutanud Kinsey vaateid seksile ja seksuaalsusele.
Praktikas on aga selgunud, et tegemist on äärmiselt ohtliku ideoloogiaga, sest see on
põhjustanud ja põhjustab endiselt lugematuid kuritegusid.
Kinsley peamised teosed tõestavad seda must-valgel.
Tegemist on Kinsey raportiga, mis koosneb kahest raamatust: esimesena „Sexual Behaviour of the Male”.
Mehe seksuaalkäitumine ja teiseks naise seksuaalkäitumine.
Nende teostega mõjutas Dr. Sex, nagu teda ka nimetati, tõepoolest peaaegu kogu maailma seksuaalset mõtlemist.
Seega mees, kelle sõnad avaldasid mõju paljudele riikidele.
Mees, kelle õpetused hakkavad alles tänapäeval tõeliselt vilja kandma.
Kinsey oli seksuaalse vabamõtlemise isa.
Aga kes oli Kinsey tegelikult?
Praegu ei saaks ükski küsimus olla tähtsam kui see, sest Kinsey sõnad ja õpetused avaldavad sama
laiaulatuslikku mõju kui Jeesus Kristuse omad, ainult et need on viimastega diametraalselt vastandlikud.
Kumb neist kahest on siis usaldusväärsem?
Me teame Jeesus Kristuse sõnu ja tegusid, mis viisid uue ajastuse alguseni.
Aga millised on täpselt Kinsey sõnad ja teosed?
Meie stuudiokülalised ja mõned lühikesed järelkaadrid aitavad meil otsingutel.
Kinsey vaatas oma elu jooksul läbi üle 18 500 seksuaalse juhtumi, milles eelistati alaealisi, et neid rahva seas levitada.
Kinsley peamine eesmärk oli seksuaalne mitmekesisus.
Ta nimetas end siiski konservatiivseks teadlaseks.
Kuid ajakiri „Der Spiegel“ tõi 1997. aastal päevavalgele Kinsey uskumatu topeltelu.
Ajaloolase James Jonesi kirjutatud Kinsey elulugu tõendab, et seksuoloog Kinsey andis salaja vaba voli oma
homoseksuaalsetele ja sadomasokistlikele tegevustele.
Sellest Kinsey raportist selgub, et ta elas noore skaudijuhina oma voyeuristlikke ja
ekshibitsionistlikke kalduvusi piiranguteta välja.
Pärast seda, kui Kinsey oli sügava vihaga oma kristlikust kodust lahkunud, kogus ta enda ümber kaastöötajaid, et teaduslikult
uurida inimeste, eelkõige aga alaealiste laste seksuaalkäitumist.
Iga tema töötaja pidi oma seksuaalelu ja käitumise täielikult avalikustama.
Ja oma maja salajases toas korraldas Kinsey regulaarselt grupiseksimänge koos oma töötajate ja valitud külalistega.
Ja ta sundis isegi oma naist selles osalema.
Kinsey lasi professionaalsel filmimeeskonnal filmida homoseksuaalseid,
heteroseksuaalseid ja sadomasokistlikke stseene.
Hoolimata tervist kahjustavast survest tegid tema töötajad kaasa, sest nad kartsid oma karjääri pärast.
Kinsey juures töötasid sellised inimesed nagu näiteks Clyde Martin, kellel statistikuna puudus igasugune erialane haridus.
Sellest hoolimata vastutas ta kõigi andmete statistilise analüüsi eest.
Kogu projekti rahastas veel juudi Rockefelleri fond.
Need väitsid küll tagantjärele korduvalt, et olid nõudnud professionaalset statistikku.
Kuid Kinsey ei lasknud end ühegi argumendiga mõjutada.
Kinsey ise kannatas äärmusliku sadomasokismi all.
Ta olevat korduvalt teostanud oma suguelunditel vägivaldseid ja erakordselt valulikke protseduure.
Lisaks oma homoseksuaalsetele suhetele töökaaslastega, nagu Pomeroy ja Martin, elas ta
end välja Chicagos homoseksuaalses ringkonnas.
Jubeduse propagandist – ajaline võrdlus
Kinsey koostas oma teadusuuringute jaoks põhjalikud küsimustikud.
Nendest selgub, et Kinsey oli kindlalt veendunud, et iga inimene on mingil hetkel harrastanud perversseid
tegevusi, pidanud abieluväliseid suhteid või kogenud vägivaldseid sadistlikke kogemusi.
Samuti see, et igaüks on mingil hetkel kogenud seksuaalseid kogemusi sama soo esindajaga, loomadega ja lastega.
Tema küsimustikes ei olnud mingit võimalust, mille abil vastajad oleksid saanud sellistest kohutavatest asjadest kõrvale hiilida.
Ja kui nad seda kunagi tunnistasid, oli Kinsey neid lõpuks kindlalt oma võimusesse haaranud.
Kuigi Kinsey väitis, et sai oma seksuaaluuringute tulemused laiemalt üldsuselt, piirdus ta tegelikult enamasti prostituutide,
homoseksuaalide, vangide ja nn allilma inimeste küsitlemisega.
Seetõttu oli Kinsey tõendatavalt statistika pettur.
Kuigi Kinsey seksuaaluuringud olid mõeldud abieluettevalmistuskursustele, ei käsitletud seal
üldse selliseid teemasid nagu rasedus, sünnitus ja imetamine, mis oleksid tegelikult sinna kuulunud.
Kinsey oli lihtsalt seksuaalselt haige.
Mees, kes kuritarvitas oma ametialast autoriteeti õpetajana manipuleerivalt ja agressiivselt.
Kui Kinsey püüdis 40. aastatel avalikustada oma enam kui 350 küsimust seksuaalkäitumise kohta,
oli tal väga raske tavaliste inimesteni jõuda.
Ta sai ebatraditsioonilist eluviisi harrastavate inimeste andmetele kätte märksa kergemini.
Ja nii tekkiski eksitav ja petlik mulje, et 95% kõigist Ameerika meestest on seksuaalkurjategijad.
69% prostituutide püsiklientidest.
37% oleksid juba olnud homoseksuaalsed kogemused.
Ja väidetavalt on 17% kõigist USA põllumajandustootjatest olnud seksuaalvahekorras loomadega.
Alles 1981. aastal õnnestus meediaeksperdil dr Judith Reismannil paljastada need
tõsised metoodilised pettused Kinsey uurimistöös.
Eriti tähelepanu äratas asjaolu, et suur osa Kinsey andmetest pärines
pedokurjategijatelt, st kuritegelikelt laste kuritarvitajatelt.
Seega ei küsitletud mitte elanikkonda, vaid pedofiile.
Sellest hoolimata moodustavad Kinsey teosed tänaseni kogu maailmas seksuaaluuringute olulisima, niinimetatud teadusliku aluse.
Isegi alusdokumendis „Seksuaalharidus ja kool”, millele tugineb nüüd Šveitsi õppekava 21, märgitakse peatükis
„Põhikool”, et väide, nagu oleks olemas lapsepõlve etapp, mil seksuaalsus on passiivne, on empiiriliselt ümber lükatud.
Empiriliselt tähendab „eksperimentide põhjal”.
Kuid just Kinsey eksperimentide kogumik on lõppkokkuvõttes aluseks ka õppekavale „21” ja peaaegu
kõigile seksuaalkasvatusprogrammidele kogu maailmas.
Enamik koolijuhte ei tea aga üldse, millel need väited põhinevad.
Mida arvate kohustuslikust seksuaalkasvatusest alates neljandast eluaastast?
Siis oled veel noor ja see on lihtsalt liiga vara, arvan ma.
Minu arvates on see ausalt öeldes jama.
Meil on ise kaks last.
Väike on kolm, suur pole veel isegi viis.
Ja ma tõesti ei tea, mida ta sellega peale hakata peaks.
Meie arvates ei ole see absoluutselt õige.
Ma ei ole selle poolt.
Igatahes, tegelikult on see nali.
Minu arvates pole see hea mõte, sest nad on ju alles nelja-aastased – mida nad sellega peale hakkavad ja nii edasi.
Ma mõtlen, et see ei anna neile ju midagi.
Ja tegelikult pole see vanuse puhul ju üldse mingi teema, eks?
Nelja- ja kuueaastastele ning lasteaialastele.
Minu arvates oleks see veidi liiga vara. Nelja-aastaselt ütlevad nad: „Ei, see ei meeldi mulle.”
Ei, see ei meeldi mulle, see ei meeldi mulle. Meie juures kindlasti mitte. Meie juures ei tule see üldse kõne alla.
Minu arvates pole ka hea, et lapsed tegelevad juba varases eas seksiga. Ma ei leia, et see oleks okei.
Neli aastat? Nad tahavad ju veel õppida, mängida ja lapsena olla.
Neil on ju hoopis midagi muud mõttes.
Ma mõtlen, et see on ju juba suhtumine sellesse. Noh, see ei lähe ju üldse läbi.
Ma ei tahagi, et neid nii varakult selle teemaga tutvustataks. Ma ei taha seda üldse. Olen sellega täiesti vastu.
Juba lasteaias – ma leian, et see on tõesti kohutav.
Minu arvates on see rumal. Ausalt öeldes.
Lihtsalt liiga vara, see ei sobi lapsele. Laps peab mängima.
Laps peaks tänaval mängima ja mitte sellistele asjadele mõtlema.
Mida arvate sellest, et varajase seksuaalse teadvustamise tõttu peaksid lapsed omama seksuaalseid kontakte?
Ma ei suuda seda üldse ette kujutada, sest see on ju tõesti ebanormaalne, st ebainimlik.
Võimatu.
Just, see on tõesti jube, et võib-olla on inimesi, kes sellisel juhul isegi erutuvad.
Sellele ma üldse ei mõelnudki.
Aga see on ju kõige kohutavam asi, mida ma üldse ette kujutada suudan.
Seda kuulda on väga hirmutav.
See on kuidagi päris veider.
See pole igal juhul hea.
Aga kui ma peaksin nüüd oma lapse lasteaeda saatma ja seda teades, siis tekitaks see mul lihtsalt viha.
Aga ma ei tea, mida ma siis teeksin.
Halb, mitte hea. Mida? See on minu arvates ikka liiga palju. See oli mulle, ei. Noh, siis ma pean sellest veel vähem lugu.
Kui keegi teeb midagi halba lapsele, kes võib-olla ei oska isegi veel ise kõndida, siis minu jaoks on see piisav.
Jah, need ongi need, mis panevad mu juuksed püsti.
Ei, ma ei leia, et see oleks hea. See on ju, noh, ei, ma olen sellega täiesti vastu.
Täielik jama, selline uuring.
Kui ma lähenen kogu sellele teemale terve mõistusega, siis tean, et see kõik on jama.
Jah, ma küsin seda tavalistelt vanematelt, kellel on lapsed ja kes teavad, kuidas lapsed
arenevad. Mul pole vaja last seksuaalsusele õhutada.
Raamatus „Sexual Behaviour of the Human Male“ väidab Kinsey, et tema raamat sisaldab andmeid vaid 5300 valge mehe ja
nooruki kohta, kuigi tal on andmeid 6300 meessoost isiku kohta.
Alan Welles, üks USA tuntumaid statistikuid, analüüsis seda väidet ja jõudis
järeldusele, et raamatus on nimetatud vaid 4120 isikut.
Siiski puudusid neist uuringutest läbivalt näiteks uuritavate täpne vanuseline koosseis ja seksuaalne orientatsioon.
Kuigi Kinsey kinnitas korduvalt kangekaelselt, et tema andmed on representatiivsed 1940. aastate Ameerika Ühendriikide elanikkonna
suhtes, selgus põhjaliku uurimise tulemusel, et raamat „Sexual Behaviour of the Human Male“ käsitleb üksnes
andmeid, mis pärinevad mittereprezentatiivsetest, osaliselt väga kahtlastest ääregruppidest.
Umbes 1400 kurjategijat erinevate USA osariikide vanglatest.
Paljud neist olid vangistatud laste seksuaalse kuritarvitamise eest.
Seejärel hindas dr Judith Reisman, et homoseksuaalsete meeste osakaal on umbes 630.
Lisaks õnnestus leida 200 nn seksuaalset psühhopaati.
Lisaks veel 329 kurjategijat, kes olid süüdi mõistetud muude kuritegude eest.
Aga siis ka vähemalt 317 poissi vanuses 2 kuud kuni 15 aastat, keda on seksuaalselt kuritarvitatud.
Kuid oletati, et asi on laiem.
Siis omakorda 350 käitumisprobleemidega õpilast.
Lõpetuseks oli veel üks kurjategijate rühm, keda Kinsey lihtsalt allmaailmaks nimetas.
Selge näide valepropagandast, mis tugineb statistika võltsimisele.
Kui Kinsey selle pärast korduvalt kriitika alla sattus, märkis ta, et see arusaam põhineb vanal
eksiarvamusel, et kurjategijad erinevad ülejäänud elanikkonnast.
Seksuaaluuringute küsitlustele on suures osas vastanud pedokurjategijad.
Teie vastuseid võrdsustati seejärel tavakodanike omadega. Mida te sellest arvate?
Minu arvates pole see tõesti hea.
Noh, et sellistest äärmuslikest juhtumitest järeldatakse praktiliselt mingi põhimõte
– sellest ma ei pea midagi. Tõesti mitte.
Jah, see on hullumeelne. Miks üldse sellistelt rühmadelt küsitakse? See ei ole ju üldse mingi keskmine.
Noh, see on veider. Rohkem kui võimatu. Jah, mina arvan ka nii.
Ta arvab, et paljud inimesed oleksid šokeeritud, kui nad sellest teada saaksid.
Siis vastaksid nad hoopis teisiti, kui nad teaksid, et tal on tegelikult nii halb
minevik või et ta on varem sellist elu elanud.
See on ju õudus.
Aga see, et neid küsitlusi piiratakse nüüd just selle konkreetse inimrühmaga, on
loomulik, et see ei peegelda üldse enamuse arvamust.
Jah, ma ei suuda end pedofiili olukorda asetada.
Noh, see statistika, et seal pole mingeid erinevusi, üllatab mind veidi.
Ja see paneb muidugi kahtluse alla, kas see ennetamise kontseptsioon üldse toimib.
Ei, neid ei peaks me üldse küsitlema.
Noh, ma ei suuda seda ette kujutada, sest need inimesed on haiged.
Ja elanikkond tervikuna ei ole haige.
Uuringutega seotud probleem. Kas saab ju inimestele kõike suhu panna, eks?
Ma ei pea sellest eriti lugu.
Minu arvates ei ole õige nende arvamust arvesse võtta.
See on ju nii, et need pole ju pädevad inimesed.
Just need, kes on selle teemaga tegelikult teistele lastele või teistele inimestele haiget teinud – et neid
seal küsitletakse –, ma ei tea nüüd, kas see oleks mõistlik või kas see teemaga üldse kokku sobib.
Ma mõtlen, et need on haiged inimesed, aga avalikus elus pole neil midagi teha.
Jah, sest see haigus on ju Kuul, seal nad ju ongi... .
Kuidas saab teie arvates varajase seksuaalse äratundmise vastu võidelda?
Ma teeksin kindlasti mässu, sest seda oskan ma igatahes päris hästi.
Sest see ei ole ainult minu probleem, see on meie probleem.
Need on meie lapsed, nemad on järgmine põlvkond, nemad on meie tulevik.
Igal juhul tuleb selle vastu midagi ette võtta.
Nii et kodus istuda, telekat vaadata ja öelda: „Jah, see laheneb kuidagi iseenesest.“ See ei lahene aga iseenesest.
Minu arvates tuleb sellele varem reageerida ja midagi ette võtta, et midagi sellist ei juhtuks.
Keeldumine on lihtne.
Keelata, jah.
Igaüks, kes kuritarvitab lapsi, peaks tegelikult õiguslikult võimalikult kiiresti ja väga rangelt vastutusele
võetama. Teda tuleks kriminaalselt vastutusele võtta.
Teisisõnu, mitte tingimisi karistust ega muud sellist, vaid need tuleb lihtsalt kohe rangelt ringlusest kõrvaldada.
Ma arvan, et vanemad peavad ühiselt seisma ja sellele vastu astuma, sest see on vastuvõetamatu. See on tõesti kohutav.
Võtame nad lihtsalt mõneks ajaks koolist välja.
See on väga lihtne. Ma kindlasti ei lase seda endale teha.
Ja veel vähem nende härrade arvamusele.
Jah, ma keelaksin seda oma lapsel.
Sellise asja vastu tuleb olla.
Ma arvan, et rahvas peaks tõesti kokku tulema ja sellise asja vastu võitlema.
Eriti vanemad, kelle lapsed käivad sellistes asutustes – pean ütlema, et mina võtaksin oma lapse sealt tõenäoliselt ära.
Sest see, mida nad salaja teevad, on juba nimetamisestki häbiväärne. 1965. aastal ilmunud raamatus „Sex Offenders“ kaitseb
Kinsey laste seksuaalset kuritarvitamist järgmiste sõnadega:
Hirm, millega meie ühiskond suhtub täiskasvanutesse, kes astuvad seksuaalsuhetesse väikeste lastega, on hakanud vähenema.
Kui uurime teiste imetajate käitumist, siis on seksuaalne tegevus täiskasvanute ja noorte loomade vahel
levinud ning tundub bioloogilisest seisukohast normaalne.
Kas me kuulsime just valesti?
Kas Kinsey silmis oli inimene lihtsalt üks teist liiki imetaja?
Alfred C. Kinsey on sellega asetanud meid kõiki samale tasemele näiteks ahvide, jäneste, koerte ja sigadega.
Kuid empiirilis-teaduslikul viisil läks Kinsey rühm veel ühe sammu edasi ja kuulutas: kogu
seksuaalne vägivald on osa imetajate normaalsest pärandist.
Kinsey sõnul oleks sellest tulenev loogiline järeldus – kui vanemad ei sekkuks – see, et vägistamine on
noortele tüdrukutele või naistele meeldiv kogemus.
Aegade muutus. Kristus või Kinsey?
Dr. Judith Reismann rõhutas oma Kinsey uuringutes, et Kinsey äärmine seksuaalse kuritarvitamise bagatelliseerimine
mõjutas isegi Ameerika seadusandlust ning näiteks määratleti vägistamine ümber ja karistuste raskusastet alandati.
Kinsey tegi isegi nalja FBI üle, kui see 1950. aastal hoiatas seksuaalkuritegude arvu suurenemise eest.
Ta vähendas laste vastu toime pandud jälkide kuritegude tõsidust ja avaldas julmalt, et palju
suuremat kahju tekitas hoopis täiskasvanute hüsteeria.
On raske mõista, miks laps peaks olema häiritud, kui tema suguelundeid puudutatakse.
Ja isegi seda, et see peaks olema seotud konkreetsete seksuaalsete tegudega.
Välja arvatud juhul, kui see tuleneb kultuurilisest taustast.
Alfred C. Kinsey peamiselt lastele suunatud seksuaalne kiindumus ilmnes selgelt 1 888 seksuaalse juhtumi näitel, mis
hõlmasid 5 kuu vanuseid kuni puberteedijärgseid poisse ning 2–15-aastaseid tüdrukuid (147 tüdrukut).
Katsete käigus stimuleeriti poisse ja tüdrukuid seksuaalselt või nad stimuleerisid end ise, samal ajal kui pedofiilidest vaatlejad
mõõtsid stopperiga aega, mis kulus orgasmi saavutamiseni.
Aegade muutus. Kristus või Kinsey?
Loomulikult eitas Kinsey, et ta oleks neid katseid ise läbi viinud.
Kuid see väide ei vabasta teda süüst sugugi rohkem kui seda, kes küll ise mõrva ei soorita, kuid laseb selle teha palgamõrvaril.
Ka 10. augustil 1998. aastal eetris olnud BBC dokumentaalfilmis uuriti Kinsey juhtumit.
Ühe vanema naise – keda nimetati lihtsalt Estheriks – ütlused olid kindlasti veenvad.
Ma olin veel väike tüdruk.
Kinsey tuli minu vanemate juurde.
Minu isa ja vanaisa kuritarvitasid mind seksuaalselt.
Minu seksuaalkäitumist salvestati stopperiga ja filmiti.
Kogu asi saadeti Kinsey'le.
Ma ei saanud sellest kunagi üle.
Üks meeskonnaliige, Paul Gebhardt, tunnistas 1992. aastal ühes intervjuus, et Kinsey meeskond värbas pedokurjategijaid, et saada
teaduslikke andmeid väidetavalt normaalsest lastega seksist.
Ta ütles, et me palusime teil – ja sellega pidas ta silmas laste kuritarvitajaid – teha tähelepanekuid, pidada arvestust ja
võimaluse korral aega mõõta ning seejärel meile sellest aru anda.
Aegade muutus. Kristus või Kinsey?
Judith Reismanni uuringute kohaselt olevat lapsi kuritarvitatud kuude ja aastate jooksul ning nende piinajate
üleskirjutused olevat edastatud Kinsey’le teaduslike andmetena.
Enamik andmeid laste seksuaalkäitumise kohta olevat Kinsey saanud sarivägistajalt Mr. Greenilt.
Tema kogemuste põhjal töötati välja ka imikute ja väikeste poiste seksuaalorgasmide tüübid.
Samuti väidetakse, et Kinsey pidas regulaarselt sidet mitmesuguste pedokuritegelike organisatsioonidega, samuti
lastega kuritarvitavate õpetajatega, pedofiilidest isade ja emadega nii Ameerika Ühendriikides kui ka väljaspool seda.
Kas teil on selle kohta täpsemaid andmeid?
Oh jah.
Aastatel 1936–1956 pidas Kinsey tõendatult regulaarset kirjavahetust Friedrich von Baluseckiga, kes oli pedofiilist
usundiõpetaja Brandenburgi evangeelses kirikus Saksamaal.
Ta seisis 1957. aastal Berliinis kohtu ees mitme lapse kuritarvitamise juhtumi pärast.
Nende seas oli isegi tema 11-aastane tütar ning ta oli kahtlustatav 10-aastase tüdruku mõrvas.
FBI kaasas Interpoli, kui selgus, et Baluseck oli üle 20 aasta jooksul edastanud Kinsey’le üksikasjalikke
andmeid oma seksuaalse kuritarvitamise juhtumite kohta 9–14-aastaste tüdrukute ja poiste suhtes.
Kuid Kinsey keeldus seksipäevikut avaldamast, väites, et ta ei taha pedokurjategija head mainet kahjustada.
Kui kohtuistungil esitas ülemkohtunik süüdistuse, et von Baluseck olevat lapsi kuritarvitanud, et Kinsey'le muljet avaldada,
vastas viimane: Kinsey ise oli ju mind selleks palunud.
16. mai 1957. aasta „Berliner Morgenpost“ kirjutas selle kohta 3. leheküljel, et Kinsey oleks pidanud Balusecki üles andma.
Peaaegu kõik tänapäevased seksuaalkasvatusprogrammid viitavad otseselt või kaudselt Kinsey’le. On aeg, et meie ühiskond lõpuks
Kinsey’st ja tema kuritegelikust alusuuringust lahti ütleks ning pöörduks pigem kuritarvituse
ohvrite kui instinktidest juhitud kurjategijate poole.
Laste piinamine kui seksuaalpedagoogika ülemaailmne uurimisalus.
See, mida Alfred C. Kinsey nimetas „normaalseks lastega seotud seksiks”, ei olnud midagi muud kui laste seksuaalne piinamine.
Kinsey tundis kirglikku ja perversset huvi orgasmi saavutamise võime vastu, eriti alaealiste, st puberteedieelsete
poiste puhul, kellel ei esinenud ejakulatsiooni.
Judith Reismanni uurimistöö tulemusena valmis vapustav dokumentaalfilm „The Children of Table 34” –
see kuulus tabel 34, milles paljastati lasteohvrite kaitsmiseks kõige kohutavamad üksikasjad.
Tihedas koostöös hr Greeniga, kelle BBC meeskond paljastas Rex Kingina – sarivägistajana, kes oli
seksuaalselt kuritarvitanud enam kui 800 poissi ja tüdrukut –, on meil valminud see kuratlik tabel 34.
Selles esitas Kinsey andmed koguni 317 meessoost imiku ja lapse orgasmi võime kohta.
Aegade muutus. Kristus või Kinsey?
Kinsey väitel on 32% 2–12 kuu vanustest imikutest, st vähemalt umbes 270–300 selliselt kuritarvitatud imikut, jõudnud orgasmini.
Ja siis veel midagi veelgi uskumatumat.
Kinsey kurtses samas hingetõmbega, et on palju eelpuberteediealisi, st puberteedieelsed
lapsi, kes ei saavutanud orgasmi isegi pikaajalise, mitmekesise ja korduva stimuleerimise korral.
Aegade muutus. Kristus või Kinsey?
Sellised tulemused said tekkida ainult äärmiselt raskete inimõiguste rikkumiste tagajärjel, mis
väljendusid halastamatus seksuaalses sundimises.
Kuid see oli alles algus.
Kinsey ja tema vaatlejad – see tähendab siinkohal laste kuritarvitajaid – olid
eelkõige huvitatud mitmekordsest orgasmist.
Nii on nimekirjas loetletud lapsed vanuses 5 kuud kuni 14 aastat.
Keda nn jälgiti üle 24 tunni jooksul.
Sel viisil põhjustati 11-kuustel imikutel 38 minuti jooksul koguni 14 orgasmi ning
kaheaastastel väikelastel 9 minuti jooksul 7 orgasmi.
Arvestades neid perversseid laste piinamisi, mis toimuvad veel pealegi alusuuringute nimel, ei jää muud üle, kui sulgeda silmad
ja kõrvad ning vähemalt praegu pöörduda õigusasutuste poole.
Miks ei ole neid kurjategijaid juba ammu raske pedofiilia eest süüdi mõistetud?
Need on nende seksuaalpedagoogide tegud ja viljad, kes just praegusel ajal soovivad sundida läbi viima meie laste
ja noorte ülemaailmset varajast seksuaalset äratundmist.
Sellega järgivad nad kõige raskemate pedokuritegude toimepanijate jälgi.
Iga puu kasvab vastavalt oma seemnele.
Ja seetõttu levib varajane seksuaalsus kogu maailmas täpselt samamoodi, kui seda otsustavalt ei pidurdataks ega takistataks.
Kui ei õnnestu iga varajase seksuaalse äratamise katse või seksuaalhariduse pealesurumist juba algusjärgus maha
suruda, siis on viimane ilmselt veelgi hullem kui esimene.
Kes aga arvab, et see sünge prognoos on siiski veidi liialdatud, peab arvestama, et Kinsey ja tema kaasosalised
ei olnud saavutatud tulemustega kaugeltki veel rahul.
Seetõttu väitsid nad: on kindel, et veelgi suurem osa poistest oleks võinud kogeda
mitmekordseid orgasme, kui olukord oleks seda võimaldanud.
Pärast seda, kui 4-aastasel ja 13-aastasel poisil põhjustati 24 tunni jooksul 26 orgasmi, märgib Kinsey raport
rahulolematult, et isegi kõige nooremad, viiekuused imikud on võimelised sellistele korduvatele reaktsioonidele.
Sama aja jooksul oleks aga olnud võimalik saavutada veelgi rohkem.
Aegade muutus. Kristus või Kinsey?
Üks erapooletu teaduslik uuring tõestas juba ammu, et liigne seksuaalsus viib varem või hiljem
ohtliku aju pehmenemise ja närvisüsteemi häireteni.
Dr. Hirsch, mis võiks toimuda arengus mahajäänud kehas ja lapse hinges, keda nii dramaatilisel viisil kuritarvitatakse?
Mulle on eelkõige teada prof. dr. Remschmidti, Marburgi Philipsi Ülikooli laste- ja noorukite psühhiaatria
kliiniku töötaja, hiljutine teadusartikkel, mis ilmus ajakirjas „Deutsches Ärzteblatt“ 29. aprillil 2011.
Siinkohal juhib prof. Remschmidt tähelepanu sellele, et juba üldine vaimne ja füüsiline väärkohtlemine,
rääkimata lapsepõlves toimunud seksuaalsest väärkohtlemisest, jätab alati jälje lapse ajusse.
Seda näitavad mitte ainult uuringud, mis käsitlevad kuritarvituse ohvrite asjakohaseid mälusisusid, vaid ka uuringud, mis
käsitlevad kuritarvituse ohvrite aju struktuuri ja funktsioone.
Inimesed, kes on lapsepõlves ja noorukieas kogenud füüsilist ja seksuaalset väärkohtlemist, kannatavad
hilisemas elus keskmisest sagedamini vaimse tervise häirete all.
Mis puudutab varakult seksuaalseks muudetud lapse vaimset ja füüsilist koormust, on äärmiselt oluline see, mida laste
kuritarvitajad on oma käega dokumenteerinud nende varase seksuaalse ärakasutamise katsete käigus
– et seda kordki vägistamiseks nimetamata jätta.
Nad on seda muu hulgas ka Alfred C. Kinsey koostatud kuue orgasmitüübi nimekirjas kirja pannud,
millest ma siin tsiteerin vaid mõned väljavõtted.
Väljavõtted raamatust „6 orgasmi tüüpi”
3. tüüp: esinevad äärmuslikud pinged koos tugevate krampide ehk värinakramppidega, mis on sageli seotud
kogu keha järsu üles tõusmise ja alla langemisega.
Jalad muutuvad sageli jäigaks, kusjuures lihased on kokkutõmbunud ja kõvad.
Õlad ja kael muutuvad kangeks ning on sageli ettepoole painutatud.
Hingamine peatatakse ja on sageli hingeldav.
Silmad on liikumatud või tihedalt kinni.
4. tüüp: käed on kokku surutud, suu on moonutatud, mõnikord paistab keel välja.
Kogu keha või selle osad hakkavad spastiliselt, st kramplikult tõmblema, mõnikord sünkroonselt pulssimisega tugevate tõugetena.
Esinevad veelgi tugevamad krambid, st kogu keha värisemine, samuti raske hingamine, ohkamine, nuuksumine,
valjud karjed, millele mõnikord lisandub pisarate voolamine, eriti väiksemate laste puhul.
5. tüüp: see kõik kulmineerub äärmusliku värinaga, kokkuvarisemisega ja muude sarnaste
sümptomitega ning mõnikord ka minestusega.
6. tüüp: orgasmi lähenedes tekivad valud või hirm.
Mõned katsealused kannatavad äärmuslike valude all ja võivad karjuda, kui liikumine jätkub
või kui suguelundeid isegi vaid puudutatakse.
Kui aga keegi viib ühegi neist väikestest, kes minusse usuvad, patule, oleks talle parem, kui talle kaela
riputataks veskikivi ja ta uputataks mere sügavusse.
Kõik eespool nimetatu oli puhas laste piinamine.
Ja just selliseks olukorraks jõuab kogu maailm, kui varajasele seksuaalsusele antakse vaba voli.
Milline oli teie esimene reaktsioon, kui kuulsite Kinsey tegevusest ja eriti tema kuue orgasmitüübi teooriast?
Seega on pedofiilia endiselt kriminaalkuritegu.
Ja nii peab see ka jääma.
See ei aegu ära ja see ei tohi muutuda.
Ja nüüd peavad prokurörid asja kätte võtma.
Ja me peame tõepoolest kõik ühiselt vastu astuma, et midagi sellist ei juhtuks, et varajase seksuaalsuse
propageerijad ei suudaks kogu maailmas oma tahet läbi suruda.
On tõesti kohutav, et midagi sellist üldse olemas on.
Aga need on tõesti, jah, pean ütlema, sead.
Ma arvan, et kuulsin valesti.
Seal kuritarvitatakse seksuaalseid hälbeid ja isiklikke naudinguvajadusi teaduslikel eesmärkidel.
See ei saa ju olla tõsi.
Selle lõpetamiseks on vaja uusi seadusi.
Need, jah, need veidrused.
Minu arvates on see kohutav. Ma ei suuda üldse ette kujutada, et minu tütar või poeg puudutaks kedagi
juba imikuna niimoodi või võtaks kedagi niimoodi kätte.
Noh, see ei ole lihtsalt võimalik.
See on hirmutav.
Oh jumal.
Oh jumal. See on, see on täiesti hullumeelne.
Noh, ma ei tea üldse, mida selle kohta öelda.
Jah, jah, see pole lihtsalt normaalne.
Kinsey oleks pidanud oma avastuste põhjal töötama sama pühendumusega seadusandluse karmistamise nimel.
Selle asemel on ta aga uurimisülesannet kuritarvitanud.
Oh jumal. Nad peaksid kõik vangi pandama. Ei, ei, tõesti.
Tõesti kohutav karistus või midagi sellist. Eluaegne vangistus.
Nii et nad ei saaks seda enam kunagi teha.
Sest kui nad seda kord teevad, siis teevad nad seda kindlasti veel mitu korda.
Praegu on raske, aga ma ei suuda seda mõista.
Need tuleks igaveseks kinni panna.
Kui sellised kuritegelikud laste kuritarvitamised ei tohi kasvada ülemaailmseks kuritarvitamise
epideemiaks, siis on nüüd ainult üks asi, mis võib aidata.
Valgustav vastupanu.
Kuid mitte laste pornograafia-alase pädevuse kaudu, vaid riigi poolt tagatud radikaalse kaitse kaudu
igasuguste varajase seksuaalse ärakasutamise katsete eest.
Tuleb märkida, et kõiki neid jubedusi on rahvaste hulka juba alates 1938. aastast süstemaatiliselt
juurutatud niinimetatud kaasaegse seksuaalhariduse nime all.
Loomulikult ei esitanud Kinsey oma uurimistulemusi kunagi avalikult laste kuritarvitajana
tegutseva isiku perverssetena eksperimentidena.
Selle asemel esitas ta seda kui esimest teaduslikku tõendit selle kohta, et lapsed on
sünnist saati seksuaalselt rahuldamist vajavad.
Ja just praegusel ajal kannavad need kuritegelikud teod vilja.
Ülemaailmse üleskutse raames, millega tunnistatakse laste õigust seksuaalsetele kogemustele.
Õppekava 21 raames on kavas seksuaalkasvatus kõigis Šveitsi koolides kasutusele võtta.
Rahvusvahelisel tasandil luuakse praegu erinevatel tasanditel uusi aluspõhimõtteid ja seadusi, mis muudavad
kohustusliku ja kõiki õpilasi hõlmava seksuaalhariduse andmisest keeldumise koolis otseseks kuriteoks.
Selle seksuaalkasvatusprogrammi sunduslikkus on juba nii tugev, et isegi usuvabadusele
viitamist ei aktsepteerita erandi põhjusena.
Kellegi argumendid ei loe.
Ei vanemate eetilis-moraalsed vastuväited ega huvita laste keeldumine.
Milline meeleolu seal valitseb?
Ja need seadused on juba praegu jõus.
Juba 2010. aastal peeti Saksamaal isasid ja emasid kuni 40 päeva vahi all.
Või neile määrati kuni 1 000 euro suurune trahv, kuna nad keeldusid saatmast oma lapsi seksuaalkasvatuse tundidesse.
Ainult rahvas ise saab öelda „ei” sellistele diktaatorlikele, äärmiselt autoritaarsetele sundidele.
Me ütleme „ei” sunduslikule seksuaalkasvatusele.
Me ütleme „ei” kohustuslikule seksuaalkasvatusele.
Ja „ei“ koolides läbiviidavale laiaulatuslikule seksuaalkasvatusele.
BAGi riiklik HIV-i ja sugulisel teel levivate haiguste programm püüab tagada kogu riiki hõlmava seksuaalkasvatuse.
BHZ ja BAGi alusdokument on seadusega kohustusliku seksuaalkasvatuse aluseks kõigile Šveitsi kodanikele.
Saksamaa Terviseamet (BAG) nõuab epideemiavastase kaitse nimel kogu riiki hõlmavat varajast seksuaalkasvatust.
Baseli kooliseadus püüab tagada varajase seksuaalhariduse, kuni võetakse kasutusele õppekava 21.
Lastekaitse ja emade nõustamise nimel püütakse infobrošüüride jms kaudu edendada varajast seksuaalsust.
Kohustuslik seksuaalharidus on peagi seadusega kehtestamisel.
Seda ei tohi isegi usuvabaduse argumendiga keelata, sellest mööda vaadata ega kritiseerida.
Enne kui need seadused lõplikult vastu võetakse, tuleb selgitada vähemalt 10 olulist küsimust.
1. Miks ei kritiseerinud meedia Kinsey inimvihkavaid avaldusi sama järjekindlalt, nagu nad seda tavaliselt
teevad iga, isegi kõige süütuma seksiskandaali puhul, millesse on segatud mõjukad poliitikud?
2. Kus on kõik sektide asjatundjad?
Kas Kinsey oli ehk liiga vähe mõjukas?
3. Miks toetavad meediaväljaanded Kinsey laste kuritarvitamist nii, et see näib täiesti tühine, ning muudavad end
seaduse silmis isegi kaassüüdlasteks aastatepikkuses lugematute väikelaste ja alaealiste piinamises?
4. Miks ei toimunud Kinsey andmete üle avalikku arutelu isegi pärast seda, kui dr Judith Reismann tõi faktid päevavalgele?
5. Miks avaldas ka Saksamaa terviseteabe keskus Kinsey andmeid jätkuvalt täiesti kriitikavabalt esindusliku brošüürina?
Ja seda, olles täielikult teadlik Reismanni teavitustööst?
6. Miks jõudis 2005. aastal hoopis mitmeid auhindu võitnud Hollywoodi film „Kinsey – tõde seksist” Saksa kinodesse?
Milline institutsioon andis talle auhinna?
Milline on selle vanusepiirang?
7. Miks ei kajastanud see film Kinsey kohta avalikustatud seitsmendat tõde, vaid edastas vastupidiselt tõele sõnumi,
et Kinsey tõi lõpuks läänemaailmale seksuaalse vabanemise?
8. Kas see peaaegu uskumatu tunduv väide on tõsi, et ka haridusministeeriumi juhtivad liikmed,
mõjukaimad poliitikud ja suur osa meediast, alates Hollywoodist, on seksuaalkurjategijatega ühes paadis?
9. Kas kõik nimetatud isikurühmad suudavad läbida põhjaliku uurimise seoses
kahtlusega pedofiilsete kuritegude toimepanemises?
10. Kas siin toimub meie rahvaesindajate seas eraviisiliselt korraldatud infosõda?
Demokraatlike riigikordade sihipärane vältimine?
Kas siin on tegemist näilise riigivõimuga?
Seda võimalust ei saa välistada, sest isegi Ukrainas korraldatakse pidevalt seminare ja koolitusi
koolide õpetajatele, mida organiseerivad erasektori rahastajad – kes need täpselt on, peamiselt Rootsist.
See ei toimu avalikkuse ees ega näiteks koolides, vaid renditud ruumides ja hotellides, ning
seda teevad – mis on iseloomulik – väliseksperdid.
Hiljem kasutatakse neid uuringuid süstemaatiliselt selleks, et tõestada, kui oluline ja vajalik on
lastele võimalikult varakult seksuaalkogemusi omandada.
Õigeusu kiriku pressiesindaja märkis selle kohta: „Tegemist on süstemaatilise tegevusega,
mille eesmärk on riiki õõnestada ja hävitada.”
Kui vaadata asja veidi tähelepanelikumalt, siis on selle taga kõikjal liikumapanevaks jõuks gei- ja
lesbiorganisatsioonid ning muud sarnased rühmitused.
Šveitsis on nende hulgas, lisaks paljudele teistele, näiteks Pink Cross, pedofiilidele
sõbralik Juso ja Šveitsi geide ühendus Gaynossinnen.
Lisaks Šveitsi lesbiorganisatsioon, geide sõprade ühendus ning mitmesugused tundmatud, varjatud tegevusega pedofiilid.
Oma seisukohavõtudes nõuavad nad radikaalselt nn ühiskondliku vabastamise jätkamist, näiteks:
Ühiskondlikud mõisted „mees” ja „naine” tuleks kaotada.
Seksuaalne orientatsioon ja partnerluse mõisted tuleks vabastada igasugustest normidest,
näiteks suhted, milles osaleb rohkem kui kaks inimest.
Perekond ei peaks enam põhinema bioloogilisel sugulusel, vaid sotsiaalsel võrgustikul, millel puuduvad kindlad normid.
Näiteks peaks lapsel olema õigus omada ka nelja vanemat.
Kes uurib Kinseyt ja tema mõttekaaslasi veidi põhjalikumalt, märkab, et nende eesmärgid seisnevad paganlike rituaalide
taaselustamises ja nendele tagasipöördumises, heteroseksuaalses ja homoseksuaalses prostitutsioonis,
täiskasvanute ja laste vahelises pornograafias ning nende vahelises pornograafias ja palju muus.
Varajane seksuaalsus – Te olete seda kõike kuulnud – Mis on siin lõplik lahendus? – Kas on mõni nõuanne?
Mida saame teha, kui me need inimesed tõepoolest tegevusest kõrvaldame?
Tänapäeval on interneti abil ju väga lihtne siin endale nime teha.
Ja see, mida seal kõike üles pannakse – minu arvates on see tegelikult täiesti jultunud,
et selles suhtes ei võeta rangeid meetmeid.
Noh, ka neid veebilehti on ju lihtne sulgeda või säästa.
Siis läheksin koos nendega tänavale, koguksin allkirju, korraldaksin intervjuusid
ja võtaksin lihtsalt selle vastu meetmeid.
Ma ei tahaks seda oma lapsele.
Ma arvan, et seda teemat oleks pidanud juba varem käsitlema.
Ja mitte alles siis, kui on juba liiga hilja.
Kogu seksuaalse sisuga reklaam tuleks lihtsalt keelustada, täpselt nagu suitsetamiskeeldki.
Ma paneksin isegi end proovile ja hoolitseksin selle eest, et see lihtsalt avalikuks saaks.
Kasutada veidi rohkem mõistust.
Noh, mitte päris nii, et kõik see on lihtsalt jama.
Kui tuled USAst, ei ole alati kõik hästi.
Noh, näeme ju, mis sellest välja tuleb.
Terve mõistus. Vanemad peavad oma laste eest hoolitsema.
Selleks ei vaja ma mingit uuringut, selleks ei vaja ma üldse midagi.
Nii et kõigepealt tuleks sellest teavitada. Ma arvan, et keegi ei tea sellest midagi.
Näiteks seda uudistes näidata või sellest dokumentaalfilmi teha.
Millal hakkab inimühiskond lõpuks Kinsey inimvihkavatest uuringutest loobuma ja pöörduma ohvrite poole?
Need olid mõned lühikesed ülevaated kiiresti läheneva kohustusliku seksuaalhariduse peamiste eestvedajate elust.
Tänan meie stuudiokülalisi osalemise eest ning teid, kallid vaatajad, tänase osalemise ja tulevase kaasalöömise eest.
Sest kes armastab inimesi ja lapsi, sellele on vastupanu kohustus.