Bine ați venit, dragi telespectatori, la studioul de film Panorama. Astăzi vom discuta despre sexualizarea precoce.
Cine o vrea?
La ce ar trebui să servească?
Și, mai ales, de unde provine, de fapt? Îmi sunt invitați în studio profesorul de istorie Michael Vogt și dr. Claudia Haunitz.
Panorama-Film este sinonim cu filme de înaltă calitate din punct de vedere etic și moral.
Prin urmare, nu este deloc ușor să prezinți toate faptele, circumstanțele și practicile inacceptabile
legate de acest subiect într-un mod atât de deschis, așa cum s-a făcut în acest documentar.
Potrivit lui Ivo Sasek, scenaristul și producătorul acestui film, simpla menționare a celor mai
diverse întâmplări ar fi la limita imoralității.
Însă, întrucât a predominat impresia că toate aceste lucruri se vor impune la nivel global dacă nu sunt dezvăluite fără
menajamente și din timp, echipa filmului „Panorama” a decis totuși să opteze pentru această difuzare necenzurată.
Prin urmare, nu vă urăm să vă distrați vizionând acest film.
Așadar, pregătiți-vă și formați-vă propria părere.
În primul rând, o comparație între perioade.
Comparație între perioadele de seducție a copiilor
Dar dacă cineva îi va ispită pe unul dintre acești micuți care cred în Mine să păcătuiască, ar fi mai bine
pentru el să i se lege o piatră de moară de gât și să fie aruncat în adâncurile mării.
Aveți grijă să nu-i disprețuiți pe acești micuți, căci vă spun că îngerii lor din ceruri
privesc mereu fața Tatălui meu, care este în ceruri.
Căci, adevărat vă spun, până când vor trece cerul și pământul, nici o iotă (literă) și nici o liniuță
din Lege nu va trece, până când totul se va împlini.
Oricine îi învață pe oameni exercită putere asupra lor.
Copiii noștri se află sub o influență din ce în ce mai mare din partea direcțiilor de învățământ, a corpului profesoral și,
mai recent, a așa-numiților „pedagogi sexuali” din exterior.
Din ce surse anume provin, de fapt?
Cine caută, va găsi.
Cuvintele și faptele convingătoare ale lui Iisus au marcat începutul unei noi ere.
Oare profesorii de astăzi mai știu ce fac atunci când, în ciuda avertismentelor sale insistente, vor să-i educe sexual
și să-i stimuleze sexual pe toți copiii încă de la vârste foarte fragede, pe scurt, să-i „sexualizeze” prematur?
Oare acești „experți în sexualitate” care apar acum sunt mai competenți decât Iisus din Nazaret?
Chiar nu ne expunem la niciun pericol sub conducerea lor?
Stimate telespectator, ați fost oare informat vreodată despre eforturile la nivel mondial de a
sexualiza copiii încă de la vârste foarte fragede?
Schimbarea vremurilor
Încă o dată, se dorește, de fapt, să se spargă un ultim tabu.
Contactul sexual cu copiii, adică cu minorii, urmează să fie legalizat și încurajat prin lege.
Ne rămâne respirația în piept când auzim cele mai recente principii ale unor pedagogi sexuali foarte respectați.
Pedagogi de renume, precum Helmut Kentler, susțin că așa-zisa protecție a copiilor nu este, în
realitate, decât o atitudine ostilă față de copii.
El susține, în mod incredibil, că relațiile sexuale cu copiii nu constituie un abuz, ci un drept al copilului.
Dreptul copilului la satisfacerea nevoilor sexuale.
Prin urmare, adevărata protecție a copiilor înseamnă protejarea autodeterminării sexuale.
Aici, fără îndoială, abuzul asupra copiilor este deghizat în educație.
Schimbarea vremurilor
Comparație între orele de protecție a copiilor
Copiii ar avea nevoie de „competență în materie de pornografie”!
Adulții ar trebui să discute cu copiii despre pornografie, consideră Carla Etchenberg,
specialistă germană în științele educației.
La fel ca Tinerii Socialiști Elvețieni, ea cere chiar ca materialele pornografice să
fie incluse în programul școlar al copiilor.
Mișcarea împotriva genocidului consideră că acestor pretenții trebuie să li se opună cu fermitate și
fără compromisuri legea încă în vigoare în prezent.
Pornografia – Codul penal, art. 197
1. Oricine oferă, prezintă, pune la dispoziție, face accesibile sau difuzează prin radio sau televiziune scrieri, înregistrări
audio sau video, imagini, alte obiecte de acest gen sau spectacole pornografice unei persoane cu vârsta
sub 16 ani va fi pedepsit cu închisoare sau cu amendă.
(2) Oricine expune sau prezintă în public obiecte sau demonstrații în sensul alineatului (1) sau le oferă
altcuiva fără a fi solicitat este sancționat cu amendă.
De altfel, copiii trebuie protejați și împotriva altor produse pornografice, iar oricine trebuie ferit de a fi
expus, împotriva voinței sale, la imagini cu conținut sexual.
A se vedea, de asemenea, articolul 358 și Ordonanța privind serviciile de telecomunicații
din 25 martie 1992, articolul 18a alineatul (1).
Acest principiu, așa cum solicită și mișcarea pentru drepturile copiilor AGB, trebuie aplicat în mod consecvent, în primul
rând, operatorilor de telefonie mobilă, deoarece astăzi, literalmente, fiecare copil are un telefon mobil în buzunar.
Din documentul de referință intitulat „Educația sexuală și școala”, elaborat de Centrul de competență pentru educația
sexuală și școală al Universității Pedagogice din Elveția Centrală, reiese clar obiectivul pe care
acesta îl urmărește în ceea ce privește copiii noștri.
Copilul este o ființă sexuală.
Baza educației sexuale o constituie definirea omului ca ființă sexuală care depinde de educație sau, cu alte cuvinte,
recunoașterea copiilor și a adolescenților ca ființe sexuale.
Chiar această primă concluzie, care denaturează în mod fundamental sensul, deschide totuși larg porțile pedofiliei.
Pentru că, cu alte cuvinte, asta înseamnă că, atâta timp cât copilului îi place, totul este permis.
Iată un exemplu din documentul de referință și de pe pagina de internet a centrului de competență.
Vârsta: 4-5 ani. Nivelul grădiniței este prezentat după cum urmează.
În prezent, jocurile de-a doctorul, descoperirea plăcută a sinelui, autostimularea – adică reacții similare orgasmului –,
jocurile de rol, adică familia cu doi tați sau două mame, precum și săruturile, actul sexual, interesul erotic față de părinți,
plăcerea de a-și arăta organele genitale și jocurile genitale, trăirea primelor prietenii și relații amoroase profunde.
Din aceasta rezultă următoarele puncte centrale ale activității didactice: a) Denumirea părților corpului, inclusiv a organelor
genitale; b) Perceperea corpului într-un mod ludic, inclusiv excitația sexuală; c) Relațiile de prietenie, stabilirea
limitelor, respectarea intimității proprii și a celorlalți; d) Concepția, modul în care se desfășoară
actul sexual și faptul că din acesta se naște un copil.
Și asta cu copii de patru-cinci ani.
Vârsta între șase și doisprezece ani. Activități cu copii de aceeași vârstă.
Disprețuirea sau respingerea sexului opus.
Comportamente specifice rolurilor de gen, uneori extrem de exagerate.
Comportament provocator sau agresiv față de sexul opus.
Încălcări ale tabuurilor.
Dacă este cazul, interes și atracție erotică față de persoanele de același sex.
De la ce vârstă ești pregătit să faci sex?
Din aceasta rezultă următoarele conținuturi didactice: sexualitatea și limbajul; cuvintele vulgare.
Un interviu realizat cu educatori sexuali externi care activează în școli a relevat că fiecărui copil, indiferent de vârstă, i se
oferă informații detaliate despre ce înseamnă, de exemplu, „sexul anal”, „ejacularea” și lucruri mult mai grave, chiar
dacă acesta a auzit doar astfel de termeni fără să îi înțeleagă.
Concepția, sarcina, nașterea.
Diferite forme de prietenie, de relații și de viață.
Așadar, aici li se bagă pe gât copiilor toate aceste aberații redefinite ca fiind normale.
Și, ceea ce are consecințe mult mai grave, tot ceea ce până acum era considerat normal este declarat anormal și ilegal.
Rolurile de gen, modelele de roluri – de exemplu, mama care lucrează, tatăl care gătește –, orientarea sexuală.
În cele din urmă, aici ar trebui să fie totul permis, atâta timp cât este distractiv.
Prima menstruație, prima ejaculare, HIV, SIDA, infecțiile cu transmitere sexuală, hărțuirea sexuală, violența,
masturbarea, în special în rândul băieților, dar și al fetelor.
Și asta este considerat ceva absolut normal și chiar important.
Vârsta: între 12 și 16 ani.
Schimbarea socială, adică dezvoltarea autonomiei și desprinderea de căminul părintesc.
Un interes tot mai mare pentru informații detaliate privind practicile sexuale.
În anumite cazuri, expunerea deliberată la materiale pornografice.
Câte poziții există în timpul actului sexual și care este cea mai bună?
Înghițirea spermei te face să te îngrași?
Din motive morale, ne oprim aici cu enumerarea.
Conținutul cursurilor este, în orice caz, conceput într-un mod atât de specific, adaptat la toate prostiile fără
sens ale copiilor și adolescenților, încât, în final, absolut orice porcărie ajunge în mintea tuturor.
Iată un exemplu din documentul de referință și de pe pagina de internet a centrului de competență.
Etapă de dezvoltare, autostimulare.
Adică, să provoace reacții similare orgasmului.
Comportament?
Descoperirea unor zone ale corpului ca sursă de noi senzații de plăcere.
Manipularea conștientă și repetată a anumitor părți ale corpului. Inclusiv a organelor genitale.
Explorarea ludică a rolurilor de gen prin jocuri de rol, de exemplu jocuri de-a tatăl și mama.
O familie cu două mame, doi tați sau un singur părinte.
A fi îndrăgostit, actul sexual.
Sau prin jocuri de-a doctorul.
Și explorarea corpului celuilalt.
Satisfacerea curiozității naturale.
Schimbarea vremurilor
În același timp, Tinerii Socialiști, apropiați de pedofili, lucrează la un document de poziție în care, potrivit
Tanjei Walissa, solicită o nouă abordare a temei pornografiei.
Printre acestea se numără și faptul că elevii cu vârste cuprinse între zece și doisprezece ani ar trebui să vizioneze
materiale pornografice în cadrul orelor de educație sexuală.
Deși această cerere a stârnit inițial indignare în rândul autorităților școlare, rămâne de văzut cât timp va rezista
această indignare în fața presiunii constante exercitate de Juso.
De asemenea, sub pretextul educației privind SIDA, drepturile copiilor sau orientarea sexuală în școli, se elaborează în
prezent la nivel european noi materiale didactice care transformă educația timpurie și
sexualizarea precoce a copiilor în conținut obligatoriu.
Domnule profesor Vogt, cum s-a ajuns brusc la această ideologie a educației sexuale, răspândită la nivel internațional?
A apărut dintr-o dată?
Nu, deloc.
Aceasta a fost introdusă încă din 1939 în SUA – unde altundeva? – prin munca minuțioasă și perseverentă a
cercetătorului în domeniul sexualității Alfred C. Kinsey.
Dacă îmi amintesc bine, Alfred Kinsey a fost deseori considerat cel mai important cercetător
în domeniul sexualității al secolului al XX-lea.
Sunteți și dumneavoastră de aceeași părere?
Ca cel mai important cercetător în domeniul sexualității, nu l-aș considera – motivele urmând să fie discutate mai târziu – cel mai
important, dar cu siguranță l-aș considera cel mai influent factor în formarea așa-numitei opinii sociale privind sexualitatea.
La urma urmei, aproape toate programele recente de educație sexuală se bazează pe lucrările lui Kinsey.
Doamnă doctor Haunit, sunteți medic practicant.
Care dintre numeroasele teze ale lui Kinsey ați dori să le analizați mai în detaliu, din punctul dumneavoastră de vedere?
Din punctul său de vedere, dr. med. Haunit afirmă că totul este posibil.
Această așa-zisă gândire modernă a fost influențată de lucrările lui Kinsey despre sex și sexualitate.
În practică, însă, s-a dovedit că această ideologie este extrem de periculoasă, deoarece a dus
și continuă să ducă la nenumărate acte criminale.
Operele principale ale lui Kinsey o demonstrează negru pe alb.
Este vorba despre Raportul Kinsey, format din două cărți: în primul rând, „Comportamentul sexual al bărbatului”.
Comportamentul sexual al bărbatului și, în al doilea rând, „Sexual Behaviour of the
Female”, adică comportamentul sexual al femeii.
Prin aceste opere, Dr. Sex, cum era cunoscut, a influențat într-adevăr gândirea sexuală a aproape întregii lumi.
Un om, așadar, ale cărui cuvinte exercitau putere asupra multor națiuni.
Un om ale cărui învățături încep abia acum să dea roade cu adevărat.
Kinsey a fost pionierul gândirii liberale în materie de sexualitate.
Dar cine era, de fapt, Kinsey?
Nicio întrebare nu ar putea fi mai importantă în acest moment decât aceasta, deoarece cuvintele și învățăturile lui Kinsey
au o influență la nivel mondial la fel de mare ca cele ale lui Iisus Hristos, cu diferența că sunt diametral opuse acestora.
Care dintre cei doi este, oare, cel mai demn de încredere?
Cunoaștem cuvintele și faptele lui Iisus Hristos, care au marcat începutul unei noi ere.
Dar care sunt, mai exact, cuvintele și operele lui Kinsey?
Oaspeții noștri din studio și câteva scurte reconstituiri ne ajută în căutarea noastră.
De-a lungul vieții sale, Kinsey a analizat peste 18.500 de cazuri sexuale, cu o preferință pentru
minorii, cu scopul de a le face cunoscute publicului larg.
Scopul suprem al lui Kinsey era diversitatea sexuală.
Cu toate acestea, el se autodefinea drept un om de știință conservator.
Însă, în 1997, revista „Der Spiegel” a dezvăluit o incredibilă viață dublă a lui Kinsey.
Biografia lui Kinsey, scrisă de istoricul James Jones, demonstrează că cercetătorul în domeniul
sexualității Kinsey își dădea în secret frâu liber poftelor sale homosexuale și sadomasochiste.
Din acest raport al lui Kinsey reiese că, în tinerețe, pe când era șef de cercetași, își manifesta fără
rețineri înclinațiile voyeuriste și exhibiționiste.
După ce Kinsey a părăsit cu o ură profundă căminul părintesc creștin, și-a adunat în jurul său o echipă de
colaboratori pentru a studia științific comportamentul sexual al oamenilor, dar mai ales al copiilor minori.
Fiecare dintre angajații săi a trebuit să-și dezvăluie în întregime viața sexuală și comportamentul.
Iar într-o cameră secretă din casa sa, Kinsey organiza periodic partide de sex în grup cu angajații săi și cu oaspeți selectați.
Și chiar și pe propria sa soție a obligat-o să participe la asta.
Kinsey a pus o echipă de filmare profesionistă să filmeze scene homosexuale, heterosexuale și sadomasochiste.
În ciuda presiunii care îi afecta sănătatea, angajații lui i-au dat ascultare, deoarece se temeau pentru cariera lor.
Printre angajații firmei Kinsey se numărau persoane precum Clyde Martin, care, deși era statistician,
nu avea însă nicio pregătire profesională în domeniu.
Cu toate acestea, el era responsabil de analiza statistică a tuturor datelor.
În plus, totul a fost finanțat de Fundația evreiască Rockefeller.
Aceștia au susținut însă, ulterior, în repetate rânduri, că ar fi solicitat un statistician profesionist.
Totuși, Kinsey nu s-a lăsat convins de nicio abordare.
Kinsey însuși suferea de sadomasochism extrem.
Se pare că ar fi efectuat în repetate rânduri manipulări violente și extrem de dureroase asupra propriilor organe genitale.
Pe lângă relațiile homosexuale pe care le avea cu colegii săi, precum Pomeroy și Martin, se
distra din plin în mediul homosexual din Chicago.
Un propagandist al ororilor – comparație între epoci
Pentru cercetările sale științifice, Kinsey a elaborat chestionare detaliate.
Din acestea reiese că Kinsey era ferm convins că fiecare om a practicat la un moment dat practici perverse, a întreținut
relații extraconjugale sau a trăit experiențe sadice și violente.
La fel și faptul că fiecare a avut, la un moment dat, experiențe sexuale cu o persoană de același sex, cu animale și cu copii.
În chestionarele sale nu exista niciun spațiu în care respondenții să poată evita astfel de aberații.
Și odată ce au recunoscut acest lucru, Kinsey i-a avut în cele din urmă la mâna lui.
Deși Kinsey pretindea că și-a obținut rezultatele cercetărilor în domeniul sexualității de la publicul larg, în realitate se
limita, de obicei, la a intervieva prostituate, homosexuali, deținuți și persoane din „lumea interlopă”, așa cum le numea el.
Prin urmare, se poate demonstra că Kinsey a falsificat datele statistice.
Deși cercetările lui Kinsey în domeniul sexualității erau destinate cursurilor de pregătire pentru căsătorie, subiecte
precum sarcina, nașterea și alăptarea copiilor – care, de fapt, ar fi trebuit să facă
parte din program – nu au fost abordate deloc.
Kinsey era pur și simplu un pervers.
Un bărbat care, în calitate de profesor, a abuzat de autoritatea sa profesională într-un mod manipulator și agresiv.
Când Kinsey a încercat, în anii ’40, să facă publice cele peste 350 de întrebări ale sale privind comportamentul
sexual, i-a fost foarte greu să ia legătura cu oameni obișnuiți.
A reușit să obțină mult mai ușor datele referitoare la persoanele cu un stil de viață neconvențional.
Și astfel s-a creat imaginea înșelătoare și falsă conform căreia 95% dintre bărbații americani ar fi infractori sexuali.
69% dintre clienții prostituatelor ar fi clienți fideli.
37% ar fi avut deja experiențe homosexuale.
Și se pare că 17% dintre fermierii americani ar fi întreținut relații sexuale cu animale.
Abia în 1981, dr. Judith Reismann, expertă în domeniul mass-media, a reușit să dezvăluie aceste
grave nereguli metodologice din cercetarea lui Kinsey.
Ceea ce a atras în mod special atenția a fost faptul că o mare parte din datele lui Kinsey proveneau de la pedocriminali,
adică de la infractori care abuzau sexual de copii.
Așadar, nu populația a fost chestionată, ci pedofilii.
Cu toate acestea, lucrările lui Kinsey constituie până în prezent, la nivel mondial, baza
științifică esențială a cercetării în domeniul sexualității.
Chiar și documentul de referință „Educația sexuală și școala”, pe care se bazează acum programa școlară elvețiană „Curriculum 21”,
precizează, în secțiunea dedicată școlii primare, că ipoteza conform căreia ar exista o etapă a copilăriei în care
sexualitatea ar fi în stare de repaus a fost infirmată empiric.
„Empiric” înseamnă „conform experimentelor”.
Totuși, tocmai pe colecția de experimente a lui Kinsey se bazează, în ultimă instanță, și „Lehrplan 21”, precum și
aproape toate programele de educație sexuală din întreaga lume.
Cu toate acestea, majoritatea directorilor de școli nu au nicio idee pe ce se bazează acestea.
Ce părere aveți despre educația sexuală obligatorie începând de la vârsta de patru ani?
Ești tânăr și cred că e pur și simplu prea devreme.
Pentru mine e o prostie, sincer să fiu.
Noi înșine avem doi copii.
Cel mic are trei ani, iar cel mare nici măcar nu are cinci.
Și chiar nu știu ce ar putea face cu asta.
Deci, noi considerăm că nu este deloc corect.
Nu sunt de acord cu asta.
În orice caz, e de fapt o glumă.
Nu cred că e o idee bună, pentru că, după părerea mea, au doar patru ani; ce-ar putea să facă cu asta și așa mai departe.
Adică, asta nu le aduce niciun beneficiu.
Și, de fapt, vârsta nu e deloc o problemă, nu-i așa?
Pentru copiii de patru și șase ani și pentru grădiniță.
Aș zice că e cam devreme. La vârsta de patru ani, spun: „Nu, mie nu-mi place”.
Nu, nu mi se pare bine, nu mi se pare bine. La noi, în orice caz, nu. La noi, asta nici nu intră în discuție.
Nici mie nu mi se pare bine ca copiii de vârstă fragedă să fie expuși la conținut cu caracter sexual. Nu mi se pare în regulă.
Patru ani? Ei vor încă să învețe, să se joace și să fie copii.
Au cu totul altceva în minte.
Adică, asta e deja atitudinea față de asta. Păi, asta nu se poate deloc.
Nici eu nu vreau asta, ca ei să fie informați despre asta atât de devreme. Nu vreau deloc
asta. Sunt complet împotriva acestui lucru.
Chiar de la grădiniță... Adică, mie mi se pare foarte grav.
Mi se pare o prostie. Sincer.
E pur și simplu prea devreme, asta nu e de datoria copilului. Copilul trebuie să se joace.
Copilul ar trebui să se joace pe stradă și să nu se gândească la astfel de lucruri.
Ce părere aveți despre faptul că, din cauza sexualizării precoce, copiii ar trebui să aibă relații sexuale?
Păi, nici nu-mi pot imagina așa ceva, pentru că e cu adevărat anormal, adică inuman.
Imposibil.
Exact, e foarte grav că s-ar putea să existe oameni care să se excite chiar cu această ocazie.
Nu m-am gândit deloc la asta.
Dar asta e chiar cel mai îngrozitor lucru pe care mi-l pot imagina.
Este foarte îngrijorător să auzi asta.
E cam ciudat, totuși.
În orice caz, asta nu e bine.
Dar dacă ar trebui să-mi trimit copilul la grădiniță acum și aș ști asta, m-aș înfuria pur și simplu.
Păi, nu știu ce aș face atunci.
Rău, nu e bine. Poftim? Mi se pare exagerat. Nu mi-am dat seama de asta. Atunci îmi place și mai puțin.
Dacă se abuzează de un copil care poate că nici măcar nu știe încă să meargă singur, pentru mine asta e limita.
Da, deci astea sunt... îmi ridică părul în cap.
Nu, adică nu mi se pare bine. Adică, nu, sunt complet împotriva ideii astea.
Un studiu de-a dreptul absurd.
Dacă abordez toată această chestiune cu bunul simț, îmi dau seama că totul este o prostie.
Da, îi întreb pe părinții obișnuiți care au copii și care știu cum se dezvoltă aceștia. Nu am nevoie
să încurajez un copil să se inițieze în sexualitate.
În lucrarea „Sexual Behaviour of the Human Male”, Kinsey afirmă că cartea sa conține doar date referitoare la 5 300
de bărbați și adolescenți albi, deși el deține date referitoare la 6 300 de persoane de sex masculin.
Alan Welles, unul dintre cei mai renumiți statisticieni din SUA, a analizat această afirmație și a ajuns
la concluzia că cartea cuprinde doar 4120 de persoane.
Cu toate acestea, au lipsit în mod constant, de exemplu, structura exactă pe vârste și orientarea sexuală a participanților.
Deși Kinsey a susținut în mod obstinat că datele sale erau reprezentative pentru populația americană din anii ’40, o
cercetare amănunțită a arătat că cartea *Sexual Behaviour of the Human Male* se bazează exclusiv pe date provenite de la grupuri
marginale nereprezentative și, în unele cazuri, foarte suspecte.
Aproximativ 1 400 de deținuți din închisorile din diverse state ale SUA.
Mulți dintre ei erau închiși pentru abuz sexual asupra copiilor.
Apoi, dr. Judith Reisman a estimat că aproximativ 630 de bărbați erau homosexuali.
În plus, au fost identificați 200 de așa-numiți psihopați sexuali.
Apoi, încă 329 de infractori care fuseseră condamnați pentru alte infracțiuni.
Dar și, cel puțin, 317 de băieți cu vârste cuprinse între 2 luni și 15 ani, care au fost abuzați sexual.
Se bănuia însă că era mai mult de atât.
Apoi, din nou, 350 de elevi cu comportament deviant.
În cele din urmă, mai exista un grup de infractori pe care Kinsey i-a catalogat pur și simplu drept „lumea interlopă”.
Un caz evident de propagandă mincinoasă prin falsificarea datelor statistice.
Când Kinsey a fost criticat în repetate rânduri din acest motiv, el a afirmat că această concepție se bazează
pe vechiul raționament eronat potrivit căruia infractorii ar fi diferiți de restul populației.
Chestionarele statistice privind cercetarea în domeniul sexualității au fost completate, în mare parte, de pedofili.
Răspunsurile dumneavoastră au fost apoi considerate la fel ca cele ale cetățenilor obișnuiți. Ce părere aveți despre asta?
Chiar nu mi se pare bine.
Deci, faptul că, practic, pornind de la astfel de cazuri extreme, se trage o concluzie
generală, nu sunt deloc de acord cu asta. Chiar nu.
Da, e o nebunie. Adică, de ce se întreabă astfel de grupuri? Asta nu reprezintă deloc o medie.
Păi, asta e ciudat. Mai mult decât imposibil. Da, și eu cred la fel.
Ea crede că mulți oameni ar fi îngroziți dacă ar afla așa ceva.
Atunci ar răspunde cu totul altfel dacă ar ști că, de fapt, are un trecut atât de nefast sau a dus o viață atât de nefericită.
Asta e o adevărată groază.
Dar faptul că aceste sondaje se limitează acum la acest grup specific de persoane este, desigur,
ceva care nu reflectă deloc opinia majorității.
Da, nu pot să mă pun în locul unui pedofil.
Deci, această statistică, conform căreia nu există diferențe, mă surprinde oarecum.
Și asta pune, desigur, sub semnul întrebării dacă acest concept al prevenirii funcționează.
Nu, pe aceștia nu ar trebui să-i întrebăm deloc.
Păi, nu-mi pot imagina, pentru că oamenii ăștia sunt bolnavi.
Iar populația, în general, nu este bolnavă.
Problema studiilor. Poți să pui orice în gura oamenilor, nu-i așa?
Nu prea cred în asta.
Nu mi se pare în regulă să se țină cont de părerea lor.
Păi, ăștia nu sunt oameni competenți.
Tocmai cei care au rănit, de fapt, alți copii sau alte persoane cu această temă, faptul că sunt chestionați
în legătură cu asta... Nu știu dacă ar avea sens sau dacă se potrivește cu adevărat cu tema.
Adică, ăștia sunt niște oameni bolnavi, dar nu au ce căuta în spațiul public.
Da, pentru că, având în vedere boala de pe Lună, ei sunt totuși... .
În opinia dumneavoastră, cum se poate combate sexualizarea precoce?
Cu siguranță aș face scandal, pentru că la asta mă pricep foarte bine.
Pentru că nu este doar problema mea, ci problema noastră.
Sunt copiii noștri, ei vor fi următoarea generație, ei vor fi viitorul nostru.
În orice caz, trebuie să facem ceva în privința asta.
Adică, să stai acasă, să te uiți la televizor și să spui: „Da, o să se rezolve cumva”. Păi, nu o să se rezolve.
Trebuie să reacționăm mai devreme și să luăm măsuri pentru a preveni apariția unor astfel
de situații – cel puțin asta este părerea mea.
Refuză pur și simplu.
Să interzicem, da.
Oricine comite abuzuri asupra copiilor ar trebui, de fapt, să fie pedepsit cu cea mai mare severitate prin toate mijloacele
legale disponibile cât mai repede posibil. Să fie urmărit penal.
Adică, nu e vorba de suspendarea pedepsei sau alte chestii de genul ăsta, ci pur și simplu
trebuie scoși imediat din circulație, fără menajamente.
Cred că părinții trebuie să rămână uniți și să se opună acestei situații, pentru că este inacceptabil. Este într-adevăr grav.
Hai să-i scoatem pur și simplu de la școală pentru o perioadă.
E foarte simplu. Așa că, cu siguranță, nu o să accept așa ceva.
Și cu atât mai puțin pe părerea domnilor.
Da, i-aș interzice copilului meu să facă asta.
Trebuie să fii împotriva unor astfel de lucruri.
Adică, cred că ar trebui să ne mobilizăm cu adevărat și să luăm măsuri împotriva unor astfel de lucruri.
Tocmai părinții, mai ales cei care își au copiii în astfel de instituții, trebuie să spun
că probabil mi-aș retrage copilul de acolo.
Căci ceea ce fac ei în secret este, să spunem chiar, rușinos. În cartea *Sex Offenders*, apărută în 1965, Kinsey
apără abuzul sexual asupra copiilor cu următoarele cuvinte:
Uimirea cu care societatea noastră privește un adult care are relații sexuale cu copii mici se relativizează.
Dacă analizăm comportamentul altor mamifere, activitățile sexuale între adulți și animale imature sunt
frecvente și par a fi normale din punct de vedere biologic.
Oare am auzit greșit?
În viziunea lui Kinsey, omul era doar un alt tip de mamifer?
Alfred C. Kinsey ne-a pus pe toți pe același nivel cu maimuțele, iepurii, câinii și porcii, de exemplu.
Însă, adoptând o abordare științifică empirică, grupul Kinsey a mers încă un pas mai departe și a afirmat că
orice formă de violență sexuală face parte din moștenirea biologică normală a mamiferelor.
Concluzia, care în sine nu este decât o deducție logică, ar fi că, potrivit lui Kinsey, dacă părinții nu ar interveni,
violul ar fi o experiență plăcută pentru fete sau femei.
Schimbarea vremurilor. Hristos sau Kinsey?
În studiile sale despre Kinsey, dr. Judith Reismann a subliniat că modul extrem de superficial în care acesta trata abuzul sexual
a avut chiar repercusiuni asupra legislației americane, ducând, de exemplu, la redefinirea violului și la reducerea pedepselor.
Kinsey a ironizat chiar și FBI-ul atunci când, în 1950, acesta a avertizat asupra unei creșteri a infracțiunilor sexuale.
El a minimalizat crimele abominabile comise împotriva copiilor și a afirmat cu obrăznicie că prejudiciul
cu mult mai mare a fost provocat de isteria adulților.
Este greu de înțeles de ce un copil ar trebui să fie tulburat atunci când i se ating organele genitale.
Și chiar faptul că ar trebui să fie tulburat de acte sexuale specifice.
Cu excepția cazului în care acest lucru se datorează influențelor culturale.
Atracția sexuală predominantă a lui Alfred C. Kinsey față de copii a reieșit clar din cele 1.888 de cazuri clinice de natură
sexuală privind băieți cu vârste cuprinse între 5 luni și vârsta postpubertară, precum și 147
de fete cu vârste cuprinse între 2 și 15 ani.
În cadrul testelor, băieții și fetele erau stimulați sexual sau se stimulau singuri, în timp ce observatori pedocriminali măsurau
cu un cronometru timpul necesar până la atingerea orgasmului.
Schimbarea vremurilor. Hristos sau Kinsey?
Desigur, Kinsey a negat că ar fi efectuat el însuși aceste teste.
Totuși, această afirmație nu îl disculpează mai mult decât pe cineva care, deși nu comite el însuși o crimă, o
pune însă în aplicare prin intermediul unui asasin plătit.
Cazul Kinsey a fost analizat și într-un documentar al BBC din 10 august 1998.
Mărturia unei femei în vârstă, numită pur și simplu Esther, a avut cu siguranță un caracter convingător.
Eram încă o fetiță.
Kinsey a venit la casa părinților mei.
Am fost abuzată sexual de tatăl meu și de bunicul meu.
Comportamentul meu sexual a fost înregistrat cu un cronometru și filmat.
Totul a fost trimis lui Kinsey.
Nu mi-am revenit niciodată după asta.
Un membru al echipei, Paul Gebhardt, a recunoscut într-un interviu din 1992 că echipa Kinsey a recrutat
pedofili pentru a obține date științifice despre presupusele relații sexuale normale între copii.
El a spus că v-am rugat – și se referea la pedofili – să faceți observații, să luați notițe și, dacă este
posibil, să cronometrați timpul și să ne raportați apoi.
Schimbarea vremurilor. Hristos sau Kinsey?
Conform studiilor realizate de Judith Reismann, copiii ar fi fost abuzați pe parcursul unor luni și ani, iar
înregistrările făcute de agresorii lor ar fi fost transmise lui Kinsey sub formă de date științifice.
Se pare că Kinsey ar fi obținut majoritatea datelor privind comportamentul sexual al
copiilor de la domnul Green, un violator în serie.
Pe baza experiențelor sale au fost identificate și tipurile de orgasm sexual la sugari și băieții mici.
De asemenea, se pare că Kinsey ar fi avut contacte regulate cu tot felul de organizații pedocriminale, precum și
cu profesori care abuzau sexual de copii, tați și mame pedofili, atât în SUA, cât și în afara acesteia.
Aveți mai multe detalii în acest sens?
Da, chiar așa.
Se știe că, între anii 1936 și 1956, Kinsey a întreținut o corespondență regulată cu Friedrich von
Baluseck, un profesor de religie pedocriminal din cadrul Bisericii Evanghelice din Brandenburg, Germania.
Acesta a fost judecat la Berlin în 1957 pentru abuz sexual asupra copiilor în mai multe cazuri.
Printre aceștia se numără chiar și fiica sa în vârstă de unsprezece ani, precum și
o fetiță de zece ani, suspectată de crimă.
FBI-ul a solicitat intervenția Interpolului atunci când a descoperit că, timp de peste 20 de ani, Baluseck îi furnizase
lui Kinsey date detaliate despre abuzurile sexuale comise asupra unor fete și băieți cu vârste cuprinse între 9 și 14 ani.
Totuși, Kinsey a refuzat să facă public jurnalul sexual, sub pretextul că nu dorea să afecteze reputația pedocriminalului.
Când judecătorul șef a formulat, în cadrul procesului, acuzația că von Baluseck ar fi abuzat de copii pentru a-l impresiona
pe Kinsey, acesta a răspuns: „Kinsey însuși mi-a cerut asta”.
Ziarul „Berliner Morgenpost” din 16 mai 1957 scria la pagina 3 că Kinsey ar fi trebuit să-l denunțe pe Baluseck.
Aproape toate programele actuale de educație sexuală fac referire, direct sau indirect, la Kinsey. Este timpul ca
societatea noastră să renunțe în sfârșit la Kinsey și la cercetarea sa fundamentală de natură criminală
și să se concentreze asupra victimelor abuzurilor, în loc de agresorii conduși de instincte.
Tortura copiilor ca bază de cercetare la nivel mondial în domeniul pedagogiei sexuale.
Ceea ce Alfred C. Kinsey numea „sex normal între copii” nu era altceva decât tortură sexuală asupra copiilor.
Kinsey manifesta un interes pasional și pervers pentru capacitatea de a atinge orgasmul, în special în cazul
minorilor, adică al băieților prepuberi, fără ejaculare.
Iar pe baza cercetărilor lui Judith Reismann a luat naștere cutremurătorul film documentar *The Children of Table
34*, acea celebră Tabelă 34 care, în scopul protejării copiilor victime, a dezvăluit cele mai îngrozitoare detalii.
În strânsă colaborare cu domnul Green, demascat de echipa BBC ca fiind Rex King, un violator în serie care a abuzat sexual peste
800 de băieți și fete, au ajuns la acest tabel diabolic 34.
În lucrarea sa, Kinsey a prezentat date privind capacitatea de a atinge orgasmul a nu mai
puțin de 317 de sugari și copii de sex masculin.
Schimbarea vremurilor. Hristos sau Kinsey?
Potrivit lui Kinsey, 32% dintre copiii cu vârste cuprinse între 2 și 12 luni, adică cel puțin aproximativ
270-300 de sugari abuzați în acest fel, ar fi ajuns la orgasm.
Și apoi, ceva și mai de neînțeles.
Kinsey a deplâns, în același context, faptul că există numeroși preadolescenți, adică copii aflați în perioada
prepubertară, care nu au atins orgasmul nici măcar în urma unei stimulări prelungite, variate și repetate.
Schimbarea vremurilor. Hristos sau Kinsey?
Astfel de rezultate nu au putut fi obținute decât prin încălcări extrem de grave ale drepturilor omului,
sub forma unor acte de agresiune sexuală fără scrupule.
Dar acesta a fost abia începutul.
Kinsey și observatorii săi – adică pedofilii – erau interesați în special de orgasmele multiple.
Astfel, sunt enumerați copiii cu vârste cuprinse între 5 luni și 14 ani.
Care au fost, așa-zise, „supravegheate” pe parcursul a peste 24 de ore.
În acest fel, la sugarii de 11 luni au fost provocate nu mai puțin de 14 orgasme în 38 de minute, iar
la copiii mici de doi ani, 7 orgasme în 9 minute.
Având în vedere aceste torturi perverse asupra copiilor, comise, pe deasupra, în numele cercetării fundamentale,
nu ne rămâne decât să ne acoperim ochii și urechile și, cel puțin acum, să apelăm la justiție.
De ce acești infractori nu au fost condamnați de mult timp pentru pedofilie extrem de gravă?
Acestea sunt faptele și roadele strămoșilor tuturor acelor educatori sexuali care, mai ales în perioada
actuală, doresc să impună o sexualizare precoce la nivel mondial a copiilor și tinerilor noștri.
Astfel, ei calcă pe urmele unor escroci pedofili de cea mai gravă natură.
Fiecare copac devine așa cum este sămânța lui.
Și de aceea sexualizarea precoce va lua amploare la nivel mondial exact în același mod, dacă nu
va fi frânată și împiedicată cu toată fermitatea.
Dacă nu reușim să înăbușim din fașă orice încercare de sexualizare precoce sau de impunere a educației
sexuale, ultima va fi probabil și mai gravă decât prima.
Totuși, cine crede că această previziune sumbră este totuși puțin exagerată trebuie să ia act de faptul că Kinsey și complicii săi
nu erau nici pe departe mulțumiți de toate rezultatele obținute.
Prin urmare, ei au afirmat: este cert că un procent și mai mare dintre băieți ar fi putut avea
orgasme multiple, dacă situația ar fi permis acest lucru.
După ce la un băiat de 4 ani și la unul de 13 ani au fost provocate 26 de orgasme în 24 de ore, raportul Kinsey constată,
cu o oarecare nemulțumire, că chiar și cei mai mici sugari, în vârstă de cinci luni,
sunt capabili de astfel de reacții repetate.
Totuși, în aceeași unitate de timp s-ar fi putut realiza și mai mult.
Schimbarea vremurilor. Hristos sau Kinsey?
Un studiu științific imparțial a demonstrat încă de mult timp că o viață sexuală excesivă duce, mai devreme sau mai târziu,
la afecțiuni cerebrale periculoase și tulburări nervoase.
Domnule doctor Hirsch, ce se poate întâmpla într-un corp nedezvoltat, ce se petrece în sufletul unui
copil care este abuzat într-un mod atât de dramatic?
Cunosc în special o publicație științifică recentă a prof. dr. Remschmidt de la Clinica de Psihiatrie a Copiilor și
Adolescenților de la Universitatea Philips din Marburg, care a apărut în revista „Deutsches Ärzteblatt” din 29 aprilie 2011.
În acest context, prof. Remschmidt subliniază faptul că abuzurile psihice și fizice generale, și cu atât mai
mult abuzul sexual în copilărie, lasă întotdeauna o amprentă asupra creierului copilului.
Acest lucru este demonstrat nu numai de studiile privind conținutul memoriei legate de aceste evenimente la
persoanele care au fost abuzate, ci și de cele privind structura și funcționarea creierului victimelor abuzurilor.
Persoanele care au suferit abuzuri fizice și sexuale în copilărie și adolescență sunt, de asemenea, afectate de tulburări
psihice cu o frecvență peste medie în viața ulterioară.
În ceea ce privește stresul psihic și fizic la care este supus un copil supus sexualizării precoce, este de o importanță capitală
ceea ce au documentat chiar agresorii sexuali în timpul acestor tentative de sexualizare precoce – ca să nu fim
nevoiți, măcar de data aceasta, să vorbim despre viol.
Au consemnat acest lucru, printre altele, în lista celor șase tipuri de orgasm întocmită de Alfred C.
Kinsey, din care citez aici doar câteva fragmente.
Extrase din cele 6 tipuri de orgasm
Tipul 3: apar tensiuni extreme însoțite de convulsii violente, adică spasme, adesea însoțite de
ridicarea și aruncarea bruscă a întregului corp.
Picioarele devin adesea rigide, iar mușchii sunt contractați și tari.
Umerii și ceafa devin rigide și sunt adesea aplecate în față.
Respirația este oprită și este adesea gâfâitoare.
Ochii sunt fixi sau închiși strâns.
Tipul 4: mâinile strânse, gura strâmbă, uneori cu limba scoasă.
Întregul corp sau anumite părți ale acestuia sunt cuprinse de spasme, adică de zvâcniri convulsive, uneori
sincronizate cu pulsațiile, sub formă de șocuri violente.
Pot apărea convulsii și mai violente, adică spasme ale întregului corp, precum și respirație greoaie, suspine,
hohote de plâns, țipete puternice, uneori însoțite de lacrimi, în special la copiii mai mici.
Tipul 5: totul culminează cu tremurături extreme, colaps și alte simptome similare, iar uneori cu o leșin.
Tipul 6: apar dureri sau teamă pe măsură ce se apropie orgasmul.
Unii participanți la studiu suferă de dureri extreme și pot țipa dacă mișcarea continuă sau
dacă zona genitală este chiar și doar atinsă.
Dar dacă cineva îi va ispi pe unul dintre acești micuți care cred în Mine să păcătuiască, ar fi mai bine pentru el să i se lege
o piatră de moară de gât și să fie aruncat în adâncurile mării.
Toate acestea erau o adevărată tortură pentru copii.
Și exact la această situație se va ajunge la nivel mondial dacă se va permite sexualizarea precoce.
Care a fost prima dumneavoastră reacție după ce ați aflat despre abordarea lui Kinsey și, în special,
despre teoria sa privind cele șase tipuri de orgasm?
Așadar, pedofilia rămâne în continuare o infracțiune penală.
Și așa trebuie să rămână.
Nu se prescrie și acest lucru nu trebuie să se schimbe.
Iar procurorii trebuie să intervină acum.
Și trebuie cu adevărat să ne opunem cu toții ca acest lucru să se întâmple, pentru ca susținătorii sexualizării precoce
să nu poată impune punctul lor de vedere la nivel mondial.
E chiar îngrozitor că există așa ceva.
Dar sunt, da, trebuie să recunosc, niște porci.
Cred că am înțeles greșit.
Acolo, perversiunile sexuale și impulsurile personale de plăcere sunt folosite în mod abuziv în scopuri de cercetare.
Nu se poate.
Este nevoie de noi legi pentru ca această situație să înceteze.
Aceste, da, aceste aberări.
Mi se pare îngrozitor. Adică, nici nu mi-aș putea imagina ca fiica sau fiul meu să atingă pe
cineva în felul ăsta încă de când era bebeluș.
Așa ceva pur și simplu nu se poate.
Este îngrijorător.
Doamne!
Doamne! E, e absolut incredibil.
Păi da, nici nu știu ce să zic despre asta.
Da, da, pur și simplu nu e normal.
În urma descoperirilor sale, Kinsey ar fi trebuit să se implice cu aceeași dedicație în înăsprirea legislației.
În schimb, el a abuzat de mandatul de cercetare.
Doamne. Ar trebui să-i bage pe toți la închisoare. Nu, nu, pe bune.
O pedeapsă cu adevărat groaznică sau ceva de genul ăsta. Închisoare pe viață.
Adică, ca să nu mai poată face asta niciodată.
Pentru că, dacă o fac o dată, cu siguranță o vor repeta de mai multe ori.
E greu acum, dar nu pot să înțeleg asta.
Aceștia ar trebui închiși pe veci.
Dacă vrem să împiedicăm ca astfel de abuzuri criminale asupra copiilor să se transforme în epidemii
mondiale de abuzuri, mai există doar o singură soluție.
Rezistență informativă.
Totuși, nu prin dezvoltarea competențelor copiilor în materie de pornografie, ci prin protecția radicală pe care statul
le-o oferă împotriva oricărei încercări de sexualizare precoce.
Trebuie remarcat faptul că toate aceste aberații sunt impuse în mod sistematic popoarelor încă din 1938,
sub denumirea de așa-zisa „educație sexuală modernă”.
Desigur, Kinsey nu și-a prezentat niciodată rezultatele cercetărilor ca fiind experimente
perverse ale unui pedofil care și-a recunoscut faptele.
În schimb, el a prezentat-o ca fiind prima dovadă științifică a faptului că copiii au nevoi sexuale încă de la naștere.
Și tocmai în zilele noastre, acele fapte criminale își dau roade.
În cadrul campaniei mondiale de promovare a dreptului copiilor la experiențe sexuale.
Prin Programul școlar 21 se urmărește introducerea educației sexuale în toate școlile elvețiene.
La nivel internațional, se elaborează în prezent, pe diverse niveluri, noi principii și legi care transformă orice
refuz al educației sexuale obligatorii și cu acoperire universală în școli într-o adevărată infracțiune.
Caracterul obligatoriu al acestui program de educație sexuală este deja atât de pronunțat, încât nici măcar invocarea
libertății religioase nu este acceptată ca motiv de scutire.
Niciun argument al nimănui nu contează.
Nici obiecțiile de natură etică și morală ale părinților, nici refuzul copiilor dezinteresați.
Ce fel de atmosferă domnește acolo?
Și aceste legi sunt deja în vigoare.
În 2010, în Germania, au existat deja cazuri în care tați și mame au fost închiși pentru o perioadă de până la 40 de zile.
Sau au fost sancționați cu amenzi de până la 1.000 de euro pentru că au refuzat să-și
trimită copiii la orele de educație sexuală.
Numai poporul însuși mai poate spune „nu” unor astfel de constrângeri autoritare, extrem de dictatoriale.
Spunem „Nu” educației sexuale obligatorii.
Și „Nu” educației sexuale generalizate în școli.
Programul național privind HIV și bolile cu transmitere sexuală al Oficiului Federal pentru Sănătate Publică (BAG)
își propune să asigure o educație sexuală la nivel național.
Documentul de referință al BHZ și BAG constituie baza pentru o educație sexuală
obligatorie prin lege pentru toți cetățenii elvețieni.
Oficiul Federal pentru Sănătate (BAG) solicită, în numele prevenirii epidemiilor, o
educație sexuală timpurie la nivel național.
Legea școlară din Basel urmărește să asigure o educație sexuală începută din timp, ca măsură tranzitorie
până la introducerea programului școlar „Lehrplan 21”.
În numele protecției copiilor și al consilierei pentru mame, se promovează sexualizarea precoce
prin broșuri informative și alte mijloace similare.
Educația sexuală obligatorie urmează să fie introdusă în curând prin lege.
Aceasta nu trebuie să poată fi refuzată, ocolită sau criticată nici măcar pe baza argumentului libertății religioase.
Cu toate acestea, înainte ca aceste legi să fie adoptate definitiv, trebuie clarificate cel puțin 10 aspecte importante.
1. De ce mass-media nu a criticat declarațiile inumane ale lui Kinsey cu aceeași consecvență cu care procedează de
obicei în cazul oricărui scandal sexual, oricât de inofensiv ar fi, în care sunt implicați politicieni influenți?
2. Unde sunt toți experții în secte?
Oare Kinsey nu a avut o influență suficientă?
3. De ce mass-media susține abuzurile sexuale comise de Kinsey într-un mod atât de minimalizator, încât, din punct de
vedere legal, s-a făcut chiar complice la torturile îndurate timp de ani de zile de nenumărați copii mici și minori?
4. De ce nu a avut loc nicio dezbatere publică cu privire la datele lui Kinsey, chiar și
după ce dr. Judith Reismann a dezvăluit faptele?
5. De ce a continuat și Centrul Federal pentru Educație în Domeniul Sănătății să publice datele lui Kinsey într-o broșură
prezentată ca fiind reprezentativă, fără a le analiza critic?
Și asta deși știau foarte bine despre activitatea de informare a lui Reismann?
6. De ce, în schimb, filmul hollywoodian „Kinsey – adevărul despre sex”, premiat de mai multe
ori, a ajuns în cinematografele germane în 2005?
Ce instituție i-a acordat premiul?
Ce categorie de vârstă este recomandată?
7. De ce acest film nu a prezentat a șaptea adevăr dezvăluit despre Kinsey, ci, în ciuda faptului că se știa
mai bine, a transmis mesajul că Kinsey ar fi adus în sfârșit Occidentului eliberarea sexuală?
8. Este oare adevărat ceea ce pare aproape de necrezut, și anume că chiar și membri de frunte ai direcțiilor de educație, cei mai
influenți politicieni și o mare parte a mass-mediei, începând cu Hollywoodul, sunt în cârdășie cu infractorii sexuali?
9. Pot toate categoriile de persoane menționate să facă față unei anchete aprofundate
privind suspiciunile de activități pedocriminale?
10. Are loc aici o infiltrare organizată la nivel privat în rândul reprezentanților noștri poporului?
O ocolire deliberată a sistemelor democratice?
Este oare vorba aici de o putere de stat fictivă?
Această posibilitate nu poate fi exclusă, deoarece chiar și în Ucraina se organizează în mod constant seminarii și cursuri de
formare pentru personalul didactic din școli, organizate de finanțatori privați – cine sunt
aceștia mai exact? – proveniți în special din Suedia.
Acest lucru nu se desfășoară în spații publice sau, de exemplu, în școli, ci în săli închiriate și în hoteluri,
fiind realizat, în mod semnificativ, de specialiști externi.
Ulterior, aceste studii sunt invocate în mod sistematic pentru a demonstra cât de important și necesar este pentru
copii să aibă experiențe sexuale cât mai devreme posibil.
Un purtător de cuvânt al Bisericii Ortodoxe a declarat în acest sens: „Se acționează în mod
sistematic pentru a submina și a distruge o națiune.”
Dacă ne uităm puțin mai atent, vom observa că, pretutindeni, forța motrice din spatele acestor mișcări o reprezintă
organizațiile gay și lesbiene și alte formațiuni similare.
În Elveția, printre multe altele, se numără, de exemplu, Pink Cross, Juso, care susține pedofilia, și Gaynossinnen din Elveția.
În plus, Organizația Lesbienelor din Elveția, Asociația Prietenilor Homosexualilor, precum și tot felul de
pedofili care acționează în secret, fără a fi identificați.
În documentele lor de poziție, aceștia solicită în mod radical continuarea așa-numitei „eliberări sociale”, și anume:
Noțiunile sociale de „masculin” și „feminin” trebuie eliminate.
Orientarea sexuală și conceptele legate de relațiile de cuplu trebuie eliberate de orice norme, de
exemplu relațiile cu mai mult de doi participanți.
Familia nu ar mai trebui să se bazeze pe legături de rudenie biologică, ci pe o rețea socială fără norme fixe.
De exemplu, un copil ar trebui să aibă dreptul să aibă chiar și patru părinți.
Cine va cerceta mai amănunțit pe Kinsey și pe cei de teapa lui va constata că obiectivele lor constau în revigorarea și revenirea
la ritualurile păgâne, în prostituția heterosexuală și homosexuală, în pornografia între adulți, între
copii și între aceștia, precum și în multe alte aspecte.
Sexualizarea precoce – Ați auzit toate aceste lucruri – Care este concluzia finală în această privință? – Aveți vreun sfat?
Ce putem face dacă îi scoatem cu adevărat din circulație pe acești oameni?
În zilele noastre, cu internetul, e foarte ușor să te impui aici.
Și având în vedere tot ce se postează acolo, mi se pare de fapt o adevărată obrăznicie
faptul că nu se iau măsuri riguroase în acest sens.
Este, într-adevăr, ușor să închizi sau să salvezi și aceste pagini web.
În situația aceea, aș ieși în stradă alături de ei, aș strânge semnături, aș organiza interviuri și
pur și simplu aș lua măsuri împotriva acestui lucru.
Nu aș vrea asta pentru copilul meu.
Cred că această temă ar fi trebuit abordată mai devreme.
Și nu abia când va fi prea târziu.
Toate reclamele cu conținut sexual ar trebui pur și simplu interzise, la fel ca și interdicția de a fuma.
Aș face tot posibilul ca acest lucru să devină cunoscut.
Să ne folosim puțin mai mult de rațiune.
Adică, nu chiar așa, totul e o prostie.
Când vii din SUA, nu totul este întotdeauna bine.
Se vede, de fapt, ce iese de acolo.
Bunul simț. Părinții trebuie să aibă grijă de copiii lor.
Nu am nevoie de niciun studiu, nu am nevoie de nimic.
Deci, în primul rând, ar trebui să se ofere informații în acest sens. Cred că nimeni nu știe despre asta.
De exemplu, să prezinte acest lucru la știri sau să realizeze un documentar pe această temă.
Când va renunța în sfârșit societatea umană la cercetările inumane ale lui Kinsey și își va îndrepta atenția către victime?
Acestea au fost câteva scurte perspective asupra vieții principalilor artizani ai unei educații
sexuale obligatorii care se apropie cu pași rapizi.
Le mulțumesc oaspeților noștri din studio pentru participare și vouă, dragi telespectatori, pentru prezența
voastră de astăzi și pentru participarea voastră viitoare.
Căci pentru cel care iubește oamenii și copiii, rezistența devine o datorie.