Dobrý den všem, je mi opravdu velkou ctí stát zde v čele. Děkuji vám, Ivo.
Myslím, že je opravdu dobře, že tu dnes můžeme být. Vždycky je dobré být ve správný čas na správném místě, že?
Často jsem byl ve špatný čas na špatném místě. V případě drobných dopravních nehod si
člověk obvykle řekne: Ach, kéž bych jel jinak.
Ale dnes cítím, že je přesně to správné místo a správný čas. A obecně cítím něco podobného, možná ten
pocit znáte taky, zima skončila a je v ní takový jarní vzduch, ty první teplé březnové dny.
Cítím v tom něco, co nám jako lidstvu, jako lidem, prospělo.
Nedávno jsem byl opět ve Vídni - občas tam jezdím pracovně - a procházel jsem se ulicemi a navštívil jsem také parlament.
Byly zde i busty zakladatelů republiky, kteří vyhlásili Rakouskou republiku. A nějak mě to tak dojalo, že jsem si říkal, že možná v
té době - nechci to teď hodnotit, vyhlášení Rakouské republiky, o to nejde - ale možná v té době, kdy za ni bojovali nebo co to
bylo, co je pohnulo, si možná nemysleli, že to někdy dojde tak daleko, že se to někdy
podaří, že takový jiný svět bude někdy možný.
A pak skutečně skončily jako propadák.
Doufám, že nikdo z nás neskončí jako zkrachovalec, ale že tento nový svět ještě zažijeme. Že můžeme zažít tu změnu, o které
se zmínil Christoph Hörstel. Že o ní nebudeme jen mluvit, že o ní nebudeme jen snít, ale že změnu skutečně zažijeme.
Ano. Název mé prezentace zní: "Úroky z dluhů, co byste o nich měli vědět!".
Možná to cítíte stejně jako já, když jsem byla mladá - i když jsem si půjčila peníze jen na zmrzlinu, i když
to tehdy byla jen jedna německá marka - vždycky jsem byla moc ráda, když jsem mohla dluh splatit.
To platí i dnes, ať už je to 10 eur, nebo ne. Vždycky se mi v hloubi duše ulevilo, až když
jsem se toho hloupého dluhu jednoduše zbavil.
Cítí se tak ještě někdo? Nejsem úplně sám, dobře.
Pak ten pocit znáte. Je prostě příjemné žít bez dluhů.
Zdá se, že naši politici, podnikatelé, ministři financí, předsedové vlád vnímají dluh nějak jinak.
Když se podíváte, jak se vyvíjí státní dluh, spíše byste si mysleli, že zadlužování je nyní
součástí dobrého chování prosperující ekonomiky.
A co se týče odpisů - nevím, o odpisech se vůbec nemluví.
Pořád slyším jen o nových dluzích, o vyšších úrocích, které by se musely platit, ale myšlenka, že by
se snad měly splácet, mi nějak uniká. To neslyším.
Proto jsem si pro první přehled přinesl grafiku. Evropa a země světa už dnes byly trochu tématem, včetně
trochu dluhů a finančního systému. Jak velký dluh vlastně země mají? Například v Evropě.
A já jsem to ilustroval - na oficiálních údajích Mezinárodního měnového fondu - poměrem dluhu k hrubému domácímu produktu.
Hrubý domácí produkt je součet všech statků a služeb vyrobených v dané zemi.
Všechno, co se tam vyrobí, všechno, co se tam získá jako vklad práce, se tam zaznamená, a
dluhy, které tato země pak má, jsou úměrné.
A já jsem si dovolil provést hodnocení.
Rating, který říká "bez dluhů", je pro mě tmavě zelený. Hned vám řeknu, že v Evropě není žádná tmavě zelená země.
Kdysi jsem si myslel, že "10 %", tj. pokud má země 10 % dluhu v poměru k tomu, co za rok
vyprodukuje, pak jsem ji nazval světle zelenou a označil ji.
"10 až 25 %" má pro mě žlutou barvu, "25 až 75 %" červenou a "nad 75 %" tmavě červenou.
Dovolte mi, abych vám přiblížil, jak to hodnotím.
Když si představíte, že za měsíc zaplatíte všechny své účty, nedostanete plat, ale váš plat je
převeden přímo do banky s cílem splatit náš státní dluh.
Pokud to děláte celý měsíc, ale zároveň platíte nájem, benzín, nákupy, oblečení a totéž dělá i obsluha čerpací stanice nebo
nájemce, peníze si od vás vezme, ale zároveň je odevzdá bance.
Pokud použijete tento model - chceme se rychle zbavit svých dluhů - pak se vám podaří splatit
8 % za jeden měsíc, aniž byste cokoli dělali.
A z toho jsem si odvodil barvy, takže jsem si řekl, dobře, ještě si dovedu představit, že by to takoví lidé mohli zvládnout.
Žlutý Řekl jsem, že za jeden až tři měsíce ještě nemusí být občanská válka, pokud všechny peníze půjdou do bank.
Ale už si nejsem jistý, jestli bychom v Německu neměli občanskou válku nebo justiční mstitele nebo cokoli
jiného, kdybychom museli odevzdávat jen peníze, které vyděláme, aby byly banky spokojené.
Tak se podívejme na země, jak vypadá Evropa, ta tolik oblíbená Evropa: Portugalsko 124 % státního dluhu, Španělsko 97 %, Francie
92 %, Velká Británie 93 %, Irsko 119 %, Itálie 128 %, a takhle to pokračuje dál, Lucembursko s 25 %, vlastně ještě docela
dobře - tady se děsím - jsou tam prakticky jen červené země.
Máme tu Bulharsko s 16 %, kterému se budu věnovat znovu, a Turecko. Několik zemí neplní své závazky, celý
skandinávský region. Estonsko s 10% státním dluhem také opravdu vyčnívá, Gruzie, Arménie, Ázerbájdžán.
A pak velký medvěd, Rusko, 10 % státního dluhu, zelená, světle zelená, ne tmavě zelená, ale stále světle zelená.
Abych byl upřímný, styděl bych se, kdybych za to byl zodpovědný.
Protože to je vlastně..., takhle se normálně nežije. Nežijete na dluh a nejste na to hrdí.
Ale k tomu se vrátíme později, až si odpovíme na otázku, zda to tak bylo vždy?
Dalo by se také předpokládat, že v minulosti to asi vypadalo jinak a možná to tak vypadá i nyní, souvisí to s hospodářskou
krizí v roce 2008? Podívejme se na vývoj ještě jednou.
Podívejme se však nejprve na celý svět.
Pouze několik zemí není zadluženo; 171 ze 173 zemí, na které se vztahuje MMF, je dnes
zadluženo. Tmavě zelených je jen velmi málo.
O zemi jsme již hovořili, vrátím se k ní.
Těžko to poznáte, ani ruku neudržím tak pevně, Kuvajt je stále zelený, Brunej snad každý nezná, Malajsie je zelená.
A zbytek je v nějaké formě dluhu, alespoň světle zelený, to je ještě možné, už tady vidíme Írán. Ale
zbytek je zadlužený červeně, červeně až tmavě červeně.
A nepříjemným faktorem dluhu je, že je spojen s úroky.
A nyní vyvstává otázka, kdo vlastně platí úroky z dluhu?
Pro zodpovězení této otázky bych se rád podíval na tři skupiny.
Skupinu 1 tvoří soukromé domácnosti,
Skupina 2 společnosti
a skupina 3 stát.
Skupina 1, to jste například vy, když jdete do banky a vezmete si půjčku na nové auto.
V tomto případě je věc vlastně zcela jasná. Za úroky z dluhu jste odpovědní vy.
Nyní tedy tvrdě pracujete, abyste si vydělali peníze na splacení svých dluhů.
Můžete si však také říci: "Nebudu souhlasit s tímto dluhovým šílenstvím, nebudu si brát žádné půjčky ani úvěry.
V tuto chvíli to nechci hodnotit.
Ale prozkoumejte to: Můžete uniknout tomuto osobnímu rozhodnutí, tomuto mechanismu zadlužení?
Podívejme se na skupinu 2, tedy na společnosti.
V mém případě vás nyní seznámím s farmou, která mimo jiné pěstuje obiloviny.
Farmář si koupil nový luxusní traktor.
Financoval ji prostřednictvím banky, takže mu byly účtovány úroky.
Pokud se nyní podíváme na nákladovou situaci tohoto zemědělského podniku, máme zde osobní náklady
na zemědělského asistenta, který zemědělci pomáhá.
Na druhé straně máme náklady na materiál. To může být nafta pro traktor nebo, jak je zde uvedeno, osivo.
A jak již bylo zmíněno, za třetí tu máme úrokové náklady.
Zemědělský podnik všechny tyto tři náklady promítne do prodejní ceny obilí jako celkové náklady - na kupujícího obilí.
V mém případě je odběratelem obilí mlýn. Obilí se ve mlýně mele na mouku.
A aby se obilí dalo umlít na mouku, jsou i zde potřeba pracovití dělníci.
Technologie mlýna - předpokládejme - a mlýn samotný jsou rovněž financovány bankou.
To znamená, že i zde dochází k úročení.
Podívejme se na nákladovou situaci provozu mlýna.
Dále tu máme osobní náklady na těžce pracující dělníky, náklady na materiál, což je obilí z farmy, a náklady na úroky za mlýn.
Jako pekař kupuji mouku z tohoto mlýna a mlýn tuto nákladovou položku promítne do ceny.
To znamená, že jako ekologický pekař nakupuji mouku ve mlýně a opět mám pracovité pomocníky, kteří mi ji pomáhají
zpracovat na chléb a rohlíky, které předávám svým zákazníkům.
Protože úrokové sazby v bance jsou v současné době velmi příznivé, koupil jsem si novou troubu.
To samozřejmě vede i k nákladům na úroky.
Podívejme se také na nákladovou situaci v mé pekárně.
Pak mám personální náklady na své pekařské pomocníky, mám také náklady na materiál, mouku jsem koupil ve
mlýně, a mám také náklady na úroky, konkrétně z nové luxusní pece, kterou jsem koupil.
Cenu chleba a rohlíků si také spočítám tak, aby se v ní tyto tři náklady promítly:
Moje osobní náklady, náklady na materiál a náklady na úroky.
A to se promítne do ceny pro konečného spotřebitele. A to jste vy a já.
Stručně shrnu:
Zemědělský podnik promítne své úrokové náklady spolu s náklady na práci a materiál do prodejní ceny obilí kupujícímu.
Mlýn promítne své úrokové náklady spolu s náklady na materiál a práci do prodejní ceny mouky.
A jako pekař dělám totéž, do prodejní ceny chleba promítám své úrokové náklady spolu s náklady na práci a materiál.
To vše platíme. Jinými slovy, my jako konečný spotřebitel platíme veškeré náklady hodnotového řetězce,
včetně veškerých úrokových nákladů. A tak je tomu všude.
Ať už si objednáte zájezd na dovolenou nebo zaplatíte za auto v hotovosti, zaplatíte bance přinejmenším nepřímý
úrok - i když si koupíte jen zmrzlinu, jsou s tím spojené úrokové náklady, které jdou bance.
Celkově platíme za vše, co si koupíme, za každý účet, který zaplatíme, ať už jde o oblečení, jídlo, dovolenou,
vozidla, hudební nástroje, na tom nezáleží, poplatky sdružení - platíme úrokové náklady zahrnuté v hodnotovém řetězci.
A můžete si to spočítat. Jedná se o částku, která v průměru není nižší než 40 % kupní ceny.
Pokud teď přemýšlíte, zda jste vítěz nebo poražený, vysvětlím vám to trochu věrohodněji. Nákupní cena 40 %, co to znamená?
Takže si to můžete spočítat. Pokud znáte své měsíční náklady, řekněme, že máte
měsíční náklady 2 000 eur, pak 40 % činí 800 eur.
To znamená, že nepřímo nebo možná přímo zaplatíte bance 800 eur.
Extrapolováno na celý rok krát 12 to dělá 9 600 eur.
Nyní si stačí na konci roku vzít výpis z účtu, na kterém jsou uvedeny úroky ze zůstatku úvěru.
Pak se můžete podívat, zda najdete 9 600 eur.
A pokud najdete částku, která je vyšší, jste vítěz, a pokud najdete částku, která je nižší - v mém případě je
žalostně nižší, myslím, že nedostávám žádné další výpisy úroků - pak jste v tomto systému poražený.
Ale to není všechno. Stát se také stále více zadlužuje, aby ochránil své zájmy.
A také platíte úroky z tohoto dluhu - ve formě cla a daní.
Proto stojí za to podívat se také na tento státní model, o kterém jsme již něco málo slyšeli v prezentaci - již jste ho naznačil.
Jak to vypadá, když se stát zadluží?
V Německu si německá vláda půjčuje přibližně dvě třetiny svého objemu úvěrů od nezávislých bank a úvěrových institucí.
A třetina prostřednictvím státních dluhopisů. Dvě třetiny! Jak to dělá?
Odkud banky berou peníze? Jednoduše, termín jsme již slyšeli: fiat money. Banky mohou emitovat zaknihované peníze.
Stát to bankám povolil: Ty mohou vytvářet peníze.
Když se na to podíváme z gruntu, je to v podstatě stroj na tisk peněz. Banky mohou tisknout peníze.
Jedinou výhodou knižních peněz je, že nepotřebujete ani tiskařský stroj, dokonce ani stroj na ražbu mincí.
Stále šetří peníze a mohou si je vymýšlet.
A pak přijde stát a řekne si, hurá, potřebuju peníze, vezme si půjčku a je hodný a splácí ji i s úroky.
Takže netuším, ale pro mě je to potenciálně špatná dohoda.
Aby to bylo opravdu jasné - přidal jsem pytlíček s penězi - stát dává peníze bankám, aby si je později půjčil a zaplatil úroky.
A myslím, že byste mohli lépe hospodařit s penězi.
A nyní, jak bylo oznámeno, státní dluh.
Je to nyní skutečně stabilní záležitost, nebo to stále trvá - jaký je skutečný vývoj státního dluhu?
Podívejme se na to. Pokud jsme zodpovědní za úroky z dluhu, pak bychom možná měli také zhruba vědět, jak stát s penězi nakládá.
Vládní dluh v letech 1995 až 2013, všechny hodnoty opět od Mezinárodního měnového fondu.
Opět v procentech hrubého domácího produktu, který již známe.
V Německu pak v posledních dvou desetiletích roste státní dluh.
A mohu vám slíbit, že tomu tak nebylo jen v posledních dvou desetiletích.
Podíval jsem se zpět - záznamy, které jsem našel, začínají rokem 1950, kdy Německo mělo
státní dluh 9 milionů německých marek, 9 milionů.
Nevím přesně, kolik, jak silná byla populace pět let po skončení války.
Pokud však předpokládáme 70 - 80 mil. To by nebylo více než 20 feniků. Ani ne 20 feniků na hlavu.
Jak jsme na tom byli v roce 2011 - to je poslední údaj, který jsem našel - s částkou nejméně 24 771 eur na obyvatele?
Ne na jednoho zaměstnance, ale na jednoho obyvatele, tedy na každé dítě.
Můžete tedy jednoduše sečíst svůj rozpočet a pak budete znát svůj podíl na státním dluhu.
Myslím, že je to trapné. Trapné. Takhle vést zemi.
Francie, jejíž státní dluh trvale roste z 55 % na 92 %, se za 20 let téměř zdvojnásobil.
Anglie více než zdvojnásobila svůj státní dluh.
Řecko - již dobře známé z tisku - obrovský státní dluh.
A tak si kladu otázku, proč vlastně potřebujeme ministry financí, proč potřebujeme všechny tyto lidi?
Myslím, že bychom to ještě zvládli, nebo abychom navázali na to, co jsi řekl, drogově závislí,
které jsi rehabilitoval, by to zvládli také, Ivo.
Mohli by takovou finanční politiku zvládnout.
A pak je tu několik dalších zemí, které ukazují, že je to možné:
Bulharsko. Pravděpodobně i díky záměru Bulharska stát se plnoprávným členem EU se jim podařilo v relativně
krátké době mezi lety 2000 a 2013 klesnout ze 75 % na 16 %.
A také Rusko zvládlo snižování svého dluhu na jedničku. Takže to funguje.
A pak se podívejme na našeho velkého bratra, který má zkušenosti s "vyvoláváním hospodářských krizí".
112% státní dluh, 112% státní dluh!
Čína na vzestupu, ale to už jsme slyšeli na přednášce. Ta úchylka je pravděpodobně vážná.
Číňané si pravděpodobně také uvědomili, co se zde děje.
Toho jsem si také mimoděk všiml.
Již nejsou nadšeni obchodováním v USA, vývozem a přijímáním dolarů.
Nyní máte dost práce s nákupem nemovitostí a společností v USA. Doufejme, že vám to prospěje.
A pak samozřejmě nesmí chybět tři hlavní ekonomiky přinejmenším 80. a 90. let minulého století - Japonsko.
Skutečný pilot kamikadze z druhé světové války znovu ukazuje, jak se to dělá.
To je šílenství. 245% státní dluh.
Pokud přijde věřitel a řekne: "Chtěl bych ty peníze zpátky," pak mohou Japonci pracovat
dva a půl roku, aniž by vydělali jediný cent.
Všechno bankám, všechno bankám.
Problémem je, že za dva a půl roku budou muset ještě zaplatit úroky, které nejsou ve výpočtu zahrnuty.
Ano, a pak jsem si dovolil uvést několik zemí, které už dobře známe z posledních tiskových zpráv,
aniž bychom je nějak zásadně politicky hodnotili:
Tady máme Sýrii, podívejme se, jak Sýrie nakládá s penězi.
Vědí také, jaký je 183% státní dluh.
A odtud se to hroutí, Sýrie už neposkytuje žádné informace o státním dluhu, předpokládám, že bude dál klesat.
Můžeme se podívat na Írán, který se zrovna nezamlouvá svým mezinárodním partnerům,
kteří se z nějakého důvodu zaměřují na dluh.
A pak země, ta tmavě zelená země, Libye, od roku 2003, myslím, že to bylo, 0 % státního dluhu, žádné
další dluhy, svobodná, bez dluhů. Funguje to, že?
Stručně shrnu. Co tedy máte vědět o dluhu, když jste to nevěděli dříve?
Jistě, platíte úroky ze svých osobních půjček, ale také platíte - prostřednictvím daní a odvodů - za státní dluh.
A co je možná pro některé z vás novinkou, při každém nákupu platíte úroky, úroky z dluhu.
A protože tyto peníze smí vytvářet jen několik málo lidí, dozvěděli jsme se také a už jsme slyšeli, že dojde k
přerozdělování, že musí dojít k přerozdělení bohatství.
A proto si myslím, že je také důležité, abychom se nad tím zamysleli - a já už pomalu
vstupuji do fáze přistání - chceme něco změnit?
Nechci předkládat řešení, také proto, že nechci nutně působit jako všeználek a myslet si, že řešení je vlastně jasné.
Když přistihnete zloděje při krádeži, musí vám lup vrátit, ne?
O jiném řešení není třeba diskutovat.
Ale dovedu si představit, že v našem případě nemusí jít nutně o zloděje kabelek.
To, co jsme slyšeli od Christopha Hörstela, je velmi kvalitní.
Nebo to, co jsme viděli v pořadu Kla.TV - 50. výročí úmrtí Johna F. Kennedyho - je vidět, že nejde o zloděje kabelek.
Může se tedy stát, že jediná narážka - prokoukli jsme to, prozraďte to - nemusí stačit.
Pak jsem přinesl další dvě nabídky.
Joshua Stamp, který byl rovněž ředitelem Bank of England, řekl: "Chcete-li být i nadále otroky bank a platit za své zotročení,
pak nechte banky, ať nadále vytvářejí peníze a kontrolují úvěry."
Něco takového můžete říct a lidé jsou pořád tak nějak trochu zasnění. To je na tom to šílené.
A Henry Ford je také dobře známý, značka automobilů:
"Kdyby lidé rozuměli měnovému systému, do zítřejšího rána bychom tu měli revoluci."
O těchto věcech si můžete přečíst na internetu, jsou dobře známé.
Kladu si otázku: Proč je tak těžké, jak zde ukázala tato mladá dívka svou písní, že je tak těžké inspirovat lidi?
A na závěr bych se chtěl krátce zastavit a položit otázku: kdo je vlastně nyní zodpovědný?
Kdo je za tuto situaci zodpovědný?
Jsou za tuto bídu zodpovědné banky?
Na tuto otázku bych odpověděl "ne", protože jednají v souladu s platnými právními předpisy.
Je za to zodpovědný stát, vlády, politici? I zde bych na otázku odpověděl: Ne.
Protože mají váš mandát, mají i náš mandát.
Kdo je tedy nyní zodpovědný? My. Ach ano, chápu, vy. Já taky. My jsme zodpovědní.
Ale co je nyní klíčem ke změně?
A já bych rád předal dvě nebo tři myšlenky, které jsou naprosto v souladu s tím, co jsme již slyšeli od Christopha Hörstela.
Jak je možná udržitelná změna?
Podle mého názoru je to možné pouze tehdy, pokud se budeme vnímat jako národ. Chápeme se jako národ.
Kdysi jsem vymyslel větu - počkejte chvíli a uvidíte, jestli se vám bude líbit - "Lidé mohou žít velmi dobře i bez tyrana.
Ale tyran to má bez "lidu" těžké, že?
Jako lidé musíme znovu pochopit, že moc dáváme tomu, komu ji dáváme. Že ji máme ve svých rukou.
A nyní samozřejmě vyvstává otázka: Ale jak se staneme jedním národem?
Jak to funguje? A tady mohu mluvit opravdu z vlastní zkušenosti. Pokud opět zdůrazním tři body, je to jen proto, abych
ukázal, co je potřeba k tomu, aby se člověk stal člověkem.
Souvisí to s porozuměním, pochopením. Má to co dělat s tím, abyste se s věcmi znovu vyrovnali.
Že věci neberete, nespolknete a neuděláte je, ale začnete o nich přemýšlet.
Proč se tedy stáváte lidmi? Vysvětlím to jednoduše.
Měli jsme několik kontaktů S&G, několik kontaktů AZK a každý telefonát, který jsem uskutečnil, možná to
můžete potvrdit, vedl nahoru, okamžitě se připojil.
Byli tam lidé, kteří mě hned přesvědčili, že přemýšlejí. Oni také přemýšlejí. Také chtějí porozumět.
Také nejsou rychlé a říkají všechno špatně, ale: Počkejte chvíli, jak to souvisí?
A z touhy porozumět pramení porozumění. Z porozumění se rodí sounáležitost.
Například musíme pochopit, musíme se naučit chápat, že peníze nemohou fungovat.
Jen jako příklad. Peníze nefungují.
Můžete také, navážu na předchozího řečníka, malý domácí úkol pro vás.
Proč nepoložíte bankovku v hodnotě 10 eur vedle nádobí, které jste večer neumyli?
A pak zavřete dveře do kuchyně a druhý den ráno jděte dovnitř.
Pak uvidíte, zda peníze fungují.
V naší domácnosti je několik lidí. Asi bych zamkla dveře, jinak by mi zmizela bankovka v
hodnotě 10 eur a ještě bych musela umýt nádobí.
Stát se lidmi má mnoho společného se změnou a ochotou se měnit.
Ochota ke změně pro mě znamená také znovu převzít odpovědnost, nebo něco jako závěrečná slova, sama jsem si je napsala:
Společně můžeme něco změnit. Začněte u sebe, změňte něco pro sebe.
Je to takový jiný vztah srdce. To mohu opravdu říct o svých kurýrech.
To je téma Strategie 2+, o které se Ruth zmínila dříve. Budujeme síť s kurýry.
S každým člověkem mě pojí srdeční pouto, protože si uvědomuji, že každý chce něco změnit. Každý
pracuje sám na sobě, každý začíná nejprve u sebe.
Rozpouští se dohromady. Nemusíte vést žádné velké řeči, prostě se to stane.
A toto splynutí, toto sblížení, toto stávání se rodinou, vede k navazování kontaktů. Myslím, že to je nové.
Na světě bylo skutečně mnoho charismatických vůdců.
S dobrými nápady, se skutečně vizionářským přístupem, se schopností inspirovat lidi.
Mám však pocit, že naše doba je nyní taková, že lidé rostou společně zdola nahoru.
To je také opět původní, co jsem si zapsal od předchozího řečníka:
Společný růst zdola nahoru. Změna musí přijít zdola nahoru.
Jde o navazování kontaktů, o lidi, kteří se cítí být lidmi. Což si najednou uvědomíme, že kontakty si nevybudujeme na
Facebooku, ale s reálnými kontakty, které mají ruce a nohy.
Dostáváme se stále více k věci. Nejsme naříkaví.
Rádi diskutujeme s kolegy v práci o politických otázkách.
Rychle však směřujeme k otázce: Jste ochotni investovat čas?
Jste připraveni investovat sami? Tak se stanete lidmi.
A myslím, že všichni nebo většina z vás zná noviny S&G, "Stimme und Gegenstimme". To je strategie S&G. A proto - já
nemám vlastní řečnický stůl - dělám reklamu našemu stolu v S&G.
Jděte tam. Pokud to ještě nevíte, S&G je víc než jen noviny.
Pro mě je S&G způsob, ano, způsob, jak se stát lidmi.
Způsob, jak se shromáždit jako lid. A proto poslední věc, kterou musím říct, je: Přidejte se! Děkuji. Děkuji vám.