Üdvözlök mindenkit, tényleg nagy megtiszteltetés, hogy itt állhatok az első sorban. Köszönöm Ivo.
Azt hiszem, nagyon jó, hogy ma itt lehetek. Mindig jó jó időben jó helyen lenni, nem igaz?
Gyakran voltam rosszkor rossz helyen. A kisebb közúti baleseteknél az ember általában azt
mondja magának, hogy bárcsak másképp vezettem volna.
De ma úgy érzem, hogy ez pontosan a megfelelő hely, a megfelelő idő. És általában valami olyasmit érzek, talán ti is
ismeritek ezt az érzést, hogy vége a télnek, és olyan tavaszias levegő van benne, ezek az első meleg márciusi napok.
Érzek benne valamit, hogy emberiségként, népként hasznot húztunk a változásból.
Nemrégiben ismét Bécsben jártam - néha üzleti úton járok oda -, és sétáltam az utcákon, és meglátogattam a parlamentet is.
És ott voltak a köztársaság alapítóinak mellszobrai, akik kikiáltották az Osztrák Köztársaságot. És ez valahogy annyira
meghatotta a szívemet, hogy arra gondoltam, hogy talán akkoriban - nem akarom most megítélni, az Osztrák Köztársaság kikiáltását,
nem ez a lényeg -, de talán akkoriban, amikor ők harcoltak érte, vagy bármi is volt az, ami megmozgatta őket, talán nem
gondolták, hogy ez valaha is eljuthat idáig, hogy ez valaha is sikerülhet, hogy egy ilyen más világ valaha is lehetséges lesz.
Aztán végül tényleg bukta lett belőlük.
Remélem, hogy egyikünk sem végzi úgy, mint egy bukta, de azért megtapasztalhatjuk ezt az új világot. Hogy megtapasztalhatjuk ezt
a változást, amit Christoph Hörstel említett. Hogy ne csak beszéljünk róla, ne csak álmodozzunk
róla, hanem valóban megtapasztaljuk a változást.
Igen. Az előadásom címe: "Adósságkamat, amit tudnod kell róla!".
Talán te is úgy érzel, mint én, amikor fiatal voltam - még ha csak egy fagylaltra kértem is kölcsön pénzt, még ha
akkoriban csak egy német márkáról is volt szó, mindig nagyon boldog voltam, amikor vissza tudtam fizetni az adósságot.
Ez ma is így van, akár 10 euró, akár nem. Én csak akkor könnyebbültem meg igazán a szívemben, amikor
egyszerűen megszabadultam ettől a hülye adósságtól.
Más is így érzi ezt? Nem vagyok teljesen egyedül, oké.
Akkor ismered az érzést. Egyszerűen jó érzés adósság nélkül élni.
A politikusaink, az üzleti vezetők, a pénzügyminiszterek, a kormányfők valahogy másképp látják az adósságot.
Ha megnézzük, hogyan alakul az államadósság, akkor inkább azt gondolnánk, hogy az eladósodás ma
már egy virágzó gazdaság jó magatartásának része.
És az amortizációról - nem tudom, egyáltalán nincs szó amortizációról.
Mindig csak új adósságokról hallok, magasabb kamatokról, amelyeket fizetni kellene, de a
visszafizetés gondolata valahogy elkerül engem. Ezt nem hallom.
Ezért első áttekintésként egy grafikont hoztam magammal. Európa és a világ országai ma már egy kicsit téma voltak, beleértve
egy kicsit az adósságot és a pénzügyi rendszert is. Mennyi adósságuk van valójában az országoknak? Európában például.
És ezt - a Nemzetközi Valutaalap hivatalos adatainak felhasználásával - a bruttó hazai
termékhez viszonyított adóssághányaddal szemléltettem.
A bruttó hazai termék az egy országban előállított összes áru és szolgáltatás összege.
Mindent, amit ott megtermelnek, mindent, amit a munkaerő-ráfordítás tekintetében kapnak, ott
rögzítik, és az ország adósságait arányosítják.
És vettem a bátorságot, hogy értékelést készítsek.
Egy olyan minősítés, amely azt mondja, hogy "nincs adósság", számomra sötétzöld. Rögtön
megmondom, hogy Európában nincs sötétzöld ország.
Egyszer úgy gondoltam, hogy "10%", azaz ha egy országnak 10%-os az adóssága ahhoz képest, amit egy év alatt
megtermel, akkor azt világoszöldnek neveztem és megjelöltem.
A "10-25 %" számomra sárga színű, a "25-75 %" piros, a "75 % felett" pedig sötétvörös.
Hadd mutassam be, hogyan értékelem ezt.
Ha elképzeljük, hogy egy hónapra kifizetjük az összes számlánkat, akkor nem kapunk fizetést, hanem a
fizetésünket közvetlenül a bankba utalják, azzal a céllal, hogy kifizessük az államadósságunkat.
Ha ezt egy hónapig teszed, de közben fizeted a lakbért, fizeted a benzint, fizeted a bevásárlást, fizeted a ruhákat,
és a benzinkutas vagy a benzinkút bérlője ugyanezt teszi, elveszi tőled a pénzt, de oda is adja a banknak.
Ha ezt vesszük mintául - gyorsan szeretnénk megszabadulni az adósságainktól -, akkor egy hónap alatt 8%-ot
sikerülhet kifizetni anélkül, hogy bármit is tennénk.
És ebből levezettem a színeket, tehát azt mondtam, hogy oké, még el tudnám képzelni, hogy egy ilyen népnek ez sikerülhet.
Sárga Azt mondtam, oké, egy-három hónap, lehet, hogy még nem lesz polgárháború, ha minden pénz a bankokhoz kerül.
De abban már nem vagyok biztos, hogy Németországban nem lenne polgárháború, önbíráskodás vagy bármi más, ha mindig
csak a bankok kedvéért kellene átadnunk a megkeresett pénzt.
Nézzük meg az országokat, hogy néz ki Európa, a közkedvelt Európa: Portugália 124%-os államadósság, Spanyolország 97%,
Franciaország 92%, Nagy-Britannia 93%, Írország 119%, Olaszország 128%, és ez így megy tovább, Luxemburg
25%-kal, még mindig elég jól benne van - itt kiakadok - gyakorlatilag csak piros országok vannak.
Ott van Bulgária 16%-kal, erre még egyszer kitérek, Törökország. Néhányan nem fizetnek, az egész skandináv
régió. Észtország 10%-os államadóssággal szintén kiemelkedik, Grúzia, Örményország, Azerbajdzsán.
És akkor a nagy medve, Oroszország, 10 %-os államadósság, zöld, világoszöld, nem sötétzöld, de még mindig világoszöld.
Hogy őszinte legyek, én is szégyellném magam, ha én lennék a felelős érte.
Mert ez valójában..., általában nem így élsz. Nem élsz hitelből és nem vagy büszke rá.
De erre majd később visszatérünk, amikor arra a kérdésre válaszolunk, hogy ez mindig így volt-e?
Azt is feltételezhetnénk, hogy ez valószínűleg másképp nézett ki a múltban, és talán most is így van, ez
összefüggésben van a 2008-as gazdasági válsággal? Vessünk még egy pillantást a fejlődésre.
De előbb nézzük meg még egyszer az egész világot.
Csak kevés ország nincs eladósodva; az IMF által lefedett 173 országból 171 ma el van
adósodva. Nagyon kevés az olyan, amelyik sötétzöld.
Az országról már beszéltünk, még visszatérek rá.
Alig lehet ráismerni, én még a kezemet sem tudom olyan stabilan tartani, Kuvait még mindig zöld,
talán nem mindenki ismeri Bruneit, Malajzia zöld.
A többi pedig valamilyen formában eladósodott, legalábbis világoszöld, ez még lehetséges, itt már láthatjuk
Iránt. De a többi piros, piros vagy mélyvörös adósságban.
Az adóssággal kapcsolatos kellemetlen tényező pedig az, hogy kamatot hoz magával.
És most felmerül a kérdés, hogy ki fizeti valójában az adósság kamatát?
A kérdés megválaszolásához három csoportot szeretnék megvizsgálni.
Az 1. csoportot a magánháztartások alkotják,
2. csoport a vállalatok
és a 3. csoport az állam.
Az 1-es csoportba tartozol például te, ha elmész a bankba, és hitelt veszel fel, hogy kifizesd a csicsás új autódat.
Ebben az esetben a dolog valójában elég egyértelmű. Ön felelős az adósságkamatokért.
Most tehát keményen dolgozik, hogy megkeresse a pénzt, amiből ki tudja fizetni az adósságait.
Azonban azt is mondhatod, hogy nem fogok belemenni ebbe az adósságőrületbe, nem veszek fel semmilyen hitelt vagy kölcsönt.
Ezt most nem akarom megítélni.
De vizsgálja meg: Ki tudsz-e szabadulni ebből a személyes döntésből, az eladósodás mechanizmusából?
Nézzük meg a 2. csoportot, a vállalatokat.
Az én esetemben most egy olyan gazdaságot mutatok be, ahol többek között gabonaféléket termesztenek.
A gazda vett egy új traktort.
A bankon keresztül finanszírozta, ezért kamatot számítanak fel.
Ha most megnézzük ennek a mezőgazdasági vállalkozásnak a költséghelyzetét, akkor ott vannak a mezőgazdasági
asszisztens személyi költségei, aki segíti a gazdálkodót.
Másrészt ott vannak az anyagköltségek. Ez lehet a traktor dízel üzemanyaga vagy, mint itt látható, a vetőmag.
És, mint már említettük, harmadikként ott vannak a kamatköltségek.
A gazdaság mindhárom költséget összköltségként a gabona eladási árában - a gabonavásárlóra - hárítja át.
Az én esetemben a gabonavásárló egy malom. A gabonát a malomban őrlik lisztté.
És ahhoz, hogy a gabonát lisztté lehessen őrölni, itt is szorgalmas munkásokra van szükség.
A malom üzemtechnológiáját - tegyük fel - és magát a malmot is a bank finanszírozza.
Ez azt jelenti, hogy a kamatok itt is felhalmozódnak.
Nézzük meg a malomüzem költséghelyzetét.
Aztán ott vannak a keményen dolgozó munkások személyi költségei, ott vannak az anyagköltségek, azaz a gazdaságból
származó gabona, és ott vannak a malom kamatköltségei.
Pékként ettől a malomtól veszem a lisztet, és a malom ezt a költségtételt az árban továbbadja.
Ez azt jelenti, hogy biopékként a lisztet a malomból vásárolom, és ismét szorgalmas segítőim vannak, akik segítenek nekem
kenyérré és zsemlévé alakítani, amit továbbadok a vásárlóimnak.
Mivel a banki kamatok jelenleg nagyon kedvezőek, vettem egy új sütőt.
És természetesen ez kamatköltségekhez is vezet.
Nézzük meg a pékségem költséghelyzetét is.
Aztán vannak a péksegédek személyi költségei, vannak ezek az anyagköltségeim is, a lisztet a malomtól vettem, és vannak
kamatköltségeim is, nevezetesen a puccos új sütő, amit vettem.
A kenyerem és a zsömle árát is úgy fogom kiszámolni, hogy ez a három költség ott is megjelenjen:
A személyi költségeim, az anyagköltségeim és a kamatköltségeim.
És ezt az árban továbbadom a végfelhasználónak. Ez pedig te vagy én.
Hadd foglaljam össze röviden:
A gazdaság a gabonafélék eladási árában a kamatköltségeket a munka- és anyagköltségekkel együtt továbbadja a gabonavásárlónak.
A malom a kamatköltségeket az anyag- és bérköltségekkel együtt a liszt eladási árában továbbhárítja.
Pékként én is így teszek, a kenyér eladási árában a kamatköltségeimet a munka- és anyagköltségekkel együtt áthárítom.
Mindezt mi fizetjük. Más szóval, mi, a végfelhasználók fizetjük az értéklánc teljes költségét, beleértve
a teljes kamatköltséget is. És ez mindenhol így van.
Függetlenül attól, hogy nyaralást foglal vagy készpénzzel fizet egy autóért, legalább közvetett kamatot fizet a
banknak - még ha csak egy jégkrémet vesz is, akkor is vannak kamatköltségei, és ezek a bankhoz kerülnek.
Mindent összevetve, minden vásárlásunkért, minden számláért fizetünk, legyen az ruha, élelmiszer, nyaralás,
jármű, hangszer, nem számít, egyesületi díjak - az értékláncban szereplő kamatköltségeket fizetjük.
És a matekot is ki lehet számolni. Ez az összeg átlagosan nem kevesebb, mint a vételár 40 %-a.
Ha most azon tűnődsz, hogy nyertes vagy vesztes vagy, akkor hadd magyarázzam el egy
kicsit hihetőbben. 40%-os vételár, ez mit jelent?
Tehát a matematikát elvégezheted. Ha ismeri a havi költségeit, mondjuk, hogy a havi költségei 2000 euró, akkor a 40% 800 euró.
Ez azt jelenti, hogy Ön közvetve, vagy talán közvetlenül 800 eurót fizet a banknak.
Egy évre vetítve 12-vel, ez 9600 euró.
És most már csak annyit kell tennie, hogy év végén előveszi a bankszámlakivonatát,
amelyen a hitelegyenlegének kamatai szerepelnek.
Akkor nézze meg, hátha talál 9600 eurót.
És ha találsz egy magasabb összeget, akkor nyertes vagy, ha pedig találsz egy alacsonyabbat - az én esetemben ez
sajnálatosan alacsonyabb, nem hiszem, hogy több kamatkivonatot kapok -, akkor vesztes vagy ebben a rendszerben.
De ez még nem minden. Az állam is egyre jobban eladósodik, hogy megvédje az érdekeit.
És önök fizetik az adósság kamatát is - vámok és adók formájában.
Érdemes tehát egy pillantást vetni erre az állami modellre is, amelyről már hallottunk egy keveset az előadásban - már utalt rá.
Hogy néz ki, ha az állam eladósodik?
Németországban a német kormány hitelállományának mintegy kétharmadát független bankoktól és hitelintézetektől veszi fel.
Egyharmad pedig államkötvényeken keresztül. Kétharmad! Hogy csinálja ezt?
Honnan szerzik a bankok a pénzt? Egész egyszerűen, már hallottuk a kifejezést: fiat
money. A bankok könyves pénzt bocsáthatnak ki.
Az állam felhatalmazta a bankokat erre: Engedélyezték a pénzteremtést.
Elvileg, ha jobban belegondolunk, egy pénznyomtató gép. A bankok pénzt nyomtathatnak.
A könyvpénz egyetlen előnye, hogy nincs szükség nyomdára vagy akár pénzverő gépre sem.
A pénzt még mindig megtakarítják, és kitalálhatják a pénzt.
És akkor jön az állam, és azt mondja, hogy jaj, kell a pénz, felvesz egy kölcsönt, és jó, és kamatostul visszafizeti.
Szóval, fogalmam sincs, de számomra ez potenciálisan rossz üzlet.
Hogy igazán érthető legyen - a kis pénzeszsákot is hozzátettem -, az állam pénzt ad a bankoknak, hogy
később kölcsönvegyék, és kamatot fizessenek érte.
És azt hiszem, talán jobban tudod majd kezelni a pénzedet.
És most, mint bejelentették, az államadósság.
Ez most már valóban stabil kérdés, vagy még mindig tart - hogyan alakul az államadósság tényleges alakulása?
Vessünk egy pillantást erre. Ha az adósságkamatokért mi felelünk, akkor talán azt is tudnunk
kellene, hogy nagyjából hogyan kezeli az állam a pénzt.
Államadósság 1995 és 2013 között, minden érték ismét a Nemzetközi Valutaalapból származik.
Ismét a bruttó hazai termék százalékában kifejezve, amit már ismerünk.
Aztán Németországban az elmúlt két évtizedben nőtt az államadósság.
És megígérhetem, hogy ez nem csak az elmúlt két évtizedben volt így.
Visszanéztem - a feljegyzések, amelyeket találtam, 1950-ben kezdődtek, amikor Németország
államadóssága 9 millió német márka volt, 9 millió.
Nem tudom pontosan, hogy a háború vége után öt évvel mennyire volt erős a lakosság.
De ha feltételezzük, hogy 70-80 millió. Ez nem lett volna több mint 20 pfennig. Még 20 pfennig sem fejenként.
Hol voltunk 2011-ben - ez a legfrissebb adat, amit találtam -, amikor nem kevesebb, mint 24 771 euró jutott egy lakosra?
Nem fizetőre, hanem lakosra, azaz minden csecsemőre.
Tehát egyszerűen összeadhatja a költségvetését, és akkor tudni fogja, hogy mekkora az államadósságból való részesedése.
Kínos, azt hiszem. Kínos. Tényleg így vezetni egy országot.
Franciaország, amely folyamatosan 55%-ról 92%-ra emelkedett, 20 év alatt majdnem megduplázta államadósságát.
Angliában az államadósság több mint kétszeresére nőtt.
Görögország - a sajtóban már jól ismert - hatalmas államadósság.
Ezért felteszem magamnak a kérdést, hogy miért van szükségünk pénzügyminiszterekre, miért van szükségünk ezekre az emberekre?
Azt hiszem, ez még mindig sikerülne, vagy hogy ott folytassam, ahol abbahagytad, az általad
rehabilitált drogfüggők is megoldották volna, Ivo.
Egy ilyen pénzügyi politikát is tudtak volna kezelni.
És van még néhány ország, amely megmutatja, hogy ez lehetséges:
Bulgária. Valószínűleg Bulgáriának az a szándéka is jellemzi, hogy az EU teljes jogú tagjává kíván válni,
ezért viszonylag rövid idő alatt, 2000 és 2013 között 75%-ról 16%-ra sikerült csökkenteniük.
És Oroszországnak az adósságcsökkentés terén is sikerült egy finom vonalat húznia. Tehát működik.
És akkor nézzük meg a nagy testvérünket, akinek van tapasztalata a "gazdasági válságok előidézésében".
112% államadósság, 112% államadósság!
Kína, felemelkedőben, de ezt már hallottuk egy előadásban. Valószínűleg komoly a csavargás.
Valószínűleg a kínaiak is rájöttek, hogy mi folyik itt.
Ezt is csak úgy mellékesen vettem észre.
Már nem lelkesednek azért, hogy az USA-ban üzleteljenek, exportáljanak és dollárt kapjanak.
Ön most eléggé elfoglalt azzal, hogy ingatlant és vállalatokat vásároljon az Egyesült
Államokban. Reméljük, hogy ez jót tesz Önnek.
És akkor természetesen nem maradhat ki a három nagy gazdaság legalább az 1980-as és 1990-es évekből Japán sem.
Egy igazi kamikaze pilóta a második világháborúból ismét megmutatja, hogyan kell csinálni.
Ez őrültség. 245%-os államadósság.
Ha jön egy hitelező, és azt mondja, hogy szeretném visszakapni a pénzt, akkor a japánok két és fél
évig dolgozhatnak úgy, hogy egy fillért sem keresnek.
Mindent a bankoknak, mindent a bankoknak.
A probléma az, hogy a két és fél év alatt még mindig kamatot kellene fizetniük, és ez még csak nem is szerepel a számításban.
Igen, és aztán vettem a bátorságot, hogy odateszek néhány országot, talán anélkül, hogy nagy politikai ítéleteket mondanék,
amelyeket már jól megismertünk a legutóbbi sajtóközleményekből:
Itt van Szíria, lássuk, hogyan bánik Szíria a pénzzel.
Azt is tudják, milyen érzés a 183%-os államadósság.
Innen pedig összeomlik, Szíria már nem ad információt az államadósságról, gyanítom, hogy tovább fog csökkenni.
Vethetünk egy pillantást Iránra, amely nem éppen kedveli magát nemzetközi partnerei előtt, akik
valamiért úgy tűnik, hogy az adósságra összpontosítanak.
És akkor az ország, a sötétzöld ország, Líbia, 2003 óta, azt hiszem, 0% államadósság, nincs több
adósság, szabad, adósságmentes. Működik, nem igaz?
Hadd foglaljam össze röviden. Szóval, mit kell tudnod az adósságról, ha eddig nem tudtad?
Persze, Ön fizeti a személyes hiteleinek kamatát, de az államadósságért is fizet - adókon és illetékeken keresztül.
És ami talán néhányuknak újdonság, hogy minden egyes vásárláskor kamatot, adósságkamatot fizetnek.
És mivel csak kevesek hozhatják létre ezt a pénzt, azt is megtanultuk és már hallottuk, hogy lesz
újraelosztás, a vagyon újraelosztásának kell lennie.
És ezért is tartom fontosnak, hogy elgondolkodjunk rajta - és én már lassan a leszállási
fázisba lépek -, hogy akarunk-e változtatni valamin?
Nem akarok megoldást bemutatni, azért sem, mert nem akarok feltétlenül mindentudónak tűnni, és
azt gondolni, hogy a megoldás valójában egyértelmű.
Ha rajtakapsz egy tolvajt lopáson, akkor vissza kell adnia a zsákmányt, nem igaz?
Nincs szükség más megoldás megvitatására.
De el tudnám képzelni, hogy a mi esetünkben nem feltétlenül egy táskatolvajról van szó.
Amit Christoph Hörsteltől hallottunk, az nagyon magas színvonalú.
Vagy amit a Kla.TV műsorában láttunk - John F. Kennedy halálának 50. évfordulóján - láthatjuk, hogy ez nem egy táskalopó.
Így könnyen lehet, hogy az egyetlen célzás - átnéztük, kiosztjuk - nem lesz elég.
Aztán hoztam még két idézetet.
Joshua Stamp, aki a Bank of England igazgatója is volt, azt mondta: "Ha továbbra is a bankok rabszolgái akartok lenni, és
fizetni akartok a saját rabszolgaságotokért, akkor hagyjátok, hogy a bankok továbbra is
pénzt teremtsenek és irányítsák a hitelt".
Mondhatsz ilyesmit, és az emberek valahogy még mindig alszanak egy kicsit. Ez a legőrültebb dolog ebben.
És Henry Ford is jól ismert, az autómárka:
"Ha az emberek megértenék a monetáris rendszert, már holnap reggelre forradalom lenne."
Ezekről a dolgokról olvashatsz az interneten, jól ismertek.
Felteszem magamnak a kérdést: Miért olyan nehéz, ahogy ez a fiatal lány itt megmutatta a
dalával, miért olyan nehéz inspirálni az embereket?
És a végén szeretnék egy gyors fordulatot tenni, és feltenni a kérdést: ki a felelős most valójában?
Ki a felelős ezért a helyzetért?
A bankok felelősek ezért a nyomorúságért?
A kérdésre nemmel válaszolnék, mert az alkalmazandó jogszabályoknak megfelelően járnak el.
Az állam, a kormányok, a politikusok felelősek? Itt is azt válaszolnám a kérdésre, hogy nem.
Mert ők rendelkeznek az önök mandátumával, ők rendelkeznek a mi mandátumunkkal.
Akkor most ki a felelős? Mi. Á, igen, megvan, te. Én is. Mi vagyunk a felelősek.
De mi a változás kulcsa most?
És szeretnék átadni két-három gondolatot, amelyek teljesen összhangban vannak azzal,
amit Christoph Hörsteltől már hallottunk.
Hogyan lehetséges a fenntartható változás?
Véleményem szerint ez csak akkor lehetséges, ha népként tekintünk magunkra. Megértjük magunkat, mint népet.
Egyszer én találtam ki azt a kifejezést - várj egy percet, hátha tetszik -, hogy "A nép nagyon jól tud élni zsarnok nélkül is.
De a zsarnoknak nehéz dolga van a "nép" nélkül, nem igaz?
Nekünk, mint népnek újra meg kell értenünk, hogy annak adunk hatalmat, akinek adunk. Hogy a mi kezünkben van.
És most persze az a kérdés: De hogyan válunk egy néppé?
Hogyan működik ez? És itt tényleg a saját tapasztalatomból tudok beszélni. Ha ismét három pontot emelek ki, akkor csak azért,
hogy megmutassam, mi kell ahhoz, hogy nemzet legyen belőle.
Valami köze van a megértéshez, a megértéshez. Valami köze van ahhoz, hogy újra megbirkózzunk a dolgokkal.
Hogy nem veszed a dolgokat, lenyeled őket és megcsinálod, hanem elkezded átgondolni őket.
Akkor miért válsz emberré? Elég egyszerűen meg tudom magyarázni.
Több S&G kapcsolatunk volt, több AZK kapcsolatunk volt, és minden egyes telefonhívásom, talán Ön is meg
tudja ezt erősíteni, felvezetett, azonnal csatlakozott.
Voltak ott olyan emberek, akik rögtön rávilágítottak, hogy ó, ők gondolkodnak. Ők is gondolkodnak. Ők is meg akarják érteni.
Ők sem gyorsak és mindent rosszul mondanak, de: Várj egy percet, hogyan kapcsolódik?
És a megértés iránti vágyból megértés származik. A megértésből pedig az összetartozás.
Például meg kell értenünk, meg kell tanulnunk megérteni, hogy a pénz nem működhet.
Csak egy példa. A pénz nem működik.
Az előző felszólalóhoz kapcsolódva egy kis házi feladatot is adhatok önöknek.
Miért nem teszel egy 10 eurós bankjegyet a mosogatás mellé, amit este nem csináltál meg?
Aztán becsukja a konyhaajtót, és másnap reggel bemegy.
Akkor látni fogja, hogy a pénz bevált-e.
A háztartásunkban több ember is van. Valószínűleg bezárnám az ajtót, különben eltűnne a 10 eurós
bankjegy, és még mindig nekem kellene mosogatnom.
Az emberré válásnak sok köze van a változáshoz és a változásra való hajlandósághoz.
Számomra a változásra való hajlandóság azt is jelenti, hogy újra felelősséget vállalok, vagy
valami olyasmit, mint a zárszó, én magam írtam le:
Együtt változtathatunk a dolgokon. Kezdd magaddal, változtass meg valamit magadért.
Ez a szívnek egy egészen másfajta kapcsolata. Ezt tényleg elmondhatom a futáraimról.
Ez a 2+ stratégia témája, amelyet Ruth már korábban említett. Hálózatot építünk ki a futárokkal.
Minden egyes emberrel van egy szívkapcsolat, mert rájöttem, hogy mindenki változtatni akar valamin.
Mindenki önmagán dolgozik, mindenki önmagával kezdi először.
Összeolvad. Nem kell nagy beszédeket tartani, csak úgy megtörténik.
És ez az összeolvadás, ez a családdá válás hálózatépítéshez vezet. Azt hiszem, ez újdonság.
Valóban sok karizmatikus vezető volt a világon.
Jó ötletekkel, valóban látnoki szemlélettel, és azzal a képességgel, hogy inspirálja az embereket.
De úgy érzem, hogy a mi időnk most egy alulról felfelé növekvő népet kap.
Ez is eredeti, amit az előző felszólalótól leírtam:
Alulról felfelé haladva együtt növekedni. A változásnak alulról kell elindulnia.
Ez a hálózatépítés, ez az emberek, akik népnek érzik magukat. Ami hirtelen rájön, hogy nem a Facebookon építjük a kapcsolatainkat,
hanem valódi kapcsolatokkal, akiknek van karjuk és lábuk.
Egyre inkább a lényegre térünk. Nem siránkozunk.
Szeretünk politikai kérdéseket megvitatni a munkatársainkkal.
De gyorsan átcsatornázzuk a kérdést: Hajlandó vagy időt befektetni?
Készen állsz arra, hogy befektess magad? És így válsz emberré.
És azt hiszem, mindannyian, vagy a legtöbben, ismerik az S&G-t, a "Stimme und Gegenstimme" újságot. Ez az S&G
stratégiája. És ezért - nekem nincs saját előadói asztalom - reklámozom az S&G asztalunkat.
Menj oda. Ha még nem tudná, az S&G több mint egy újság.
Számomra az S&G egy módja, igen, egy módja annak, hogy emberré váljunk.
Egy mód arra, hogy népként összegyűljünk. És ezért az utolsó dolog, amit mondanom
kell, hogy csatlakozzatok! Köszönöm. Köszönöm.