Hei alle sammen, det er virkelig en stor ære å stå her i front. Takk, Ivo.
Det er godt å være her i dag. Det er alltid godt å være på rett sted til rett tid, ikke sant?
Jeg har ofte vært på feil sted til feil tid. Når det gjelder mindre trafikkulykker, sier man som regel til
seg selv at man skulle ønske man hadde kjørt annerledes.
Men i dag føler jeg bare at dette er akkurat det rette stedet, det rette tidspunktet. Og generelt føler jeg noe sånt som,
kanskje du også kjenner denne følelsen, vinteren er over, og det er en slik vårluft i den, disse første varme dagene i mars.
Jeg fornemmer noe der inne, at vi har nytt godt av en forandring, som menneskehet, som folk.
Jeg var nylig i Wien igjen - jeg reiser dit i jobbsammenheng av og til - og gikk gjennom gatene og besøkte også parlamentet.
Og det var byster av republikkens grunnleggere som proklamerte Republikken Østerrike. Og på en eller annen måte rørte det
hjertet mitt så mye at jeg tenkte at kanskje på den tiden - jeg vil ikke dømme den nå, proklamasjonen av Republikken Østerrike,
det er ikke poenget - men kanskje på den tiden da de kjempet for den eller hva det nå var som beveget dem, trodde de kanskje ikke
at det noen gang ville komme så langt, at det noen gang ville lykkes, at en så annerledes verden noen gang ville være mulig.
Og så endte de faktisk opp som en fiasko.
Jeg håper at ingen av oss ender opp som en byste, men at vi likevel kan oppleve denne nye verdenen. At vi kan oppleve denne
forandringen som Christoph Hörstel nevnte. At vi ikke bare snakker om det, ikke bare drømmer om
det, men at vi faktisk kan oppleve forandringen.
Ja. Tittelen på presentasjonen min er: "Gjeldsrenter, hva du bør vite om det!"
Kanskje du har det på samme måte som meg da jeg var ung - selv om jeg bare lånte penger til en is, selv om det
bare var én D-mark den gangen - så var jeg alltid veldig glad når jeg kunne betale ned gjelden.
Slik er det fortsatt i dag, enten det er 10 euro eller ikke. Jeg ble først virkelig lettet i hjertet mitt
da jeg rett og slett ble kvitt denne dumme gjelden.
Er det noen andre som føler det sånn? Jeg er ikke helt alene.
Da kjenner du følelsen. Det er rett og slett deilig å kunne leve uten gjeld.
Våre politikere, næringslivsledere, finansministre og regjeringssjefer ser ut til å ha en annen oppfatning av gjeld.
Hvis man ser på hvordan statsgjelden utvikler seg, skulle man snarere tro at det å ha gjeld nå er en
del av den gode oppførselen i en blomstrende økonomi.
Og om amortisering - jeg vet ikke, det er ikke snakk om amortisering i det hele tatt.
Alt jeg hører om, er ny gjeld, høyere renter som må betales, men tanken på at man kanskje må
betale tilbake, går meg hus forbi. Det hører jeg ikke.
Jeg har derfor tatt med en grafikk som en første oversikt. Europa og verdens land har allerede vært litt av et tema i dag,
blant annet litt om gjeld og det finansielle systemet. Hvor mye gjeld har egentlig landene? I Europa, for eksempel.
Og jeg har illustrert dette - ved hjelp av offisielle tall fra Det internasjonale pengefondet -
gjeldsgraden i forhold til bruttonasjonalproduktet.
Bruttonasjonalproduktet er summen av alle varer og tjenester som produseres i et land.
Alt som produseres der, alt som mottas i form av arbeidsinnsats, registreres der, og den
gjelden som landet da har, settes i forhold til dette.
Og jeg har tatt meg den frihet å gjøre en vurdering.
En rating som sier "ingen gjeld" er mørkegrønn for meg. Jeg kan med en gang si at det ikke finnes noe mørkegrønt land i Europa.
En gang tenkte jeg "10 %", dvs. at hvis et land har 10 % gjeld i forhold til hva det genererer i løpet
av et år, så kalte jeg det lysegrønt og markerte det.
"10 til 25 %" har en gul farge for meg, "25 til 75 %" er rød, og "over 75 %" er mørkerød.
La meg gi deg et inntrykk av hvordan jeg vurderer dette.
Hvis du tenker deg at du betaler alle regningene dine i en måned, får du ikke lønn, men lønnen din overføres
direkte til banken med det formål å betale ned statsgjelden vår.
Hvis du gjør dette i en måned, men samtidig betaler husleien din, betaler for bensin, betaler for shopping, betaler for klær, og
bensinstasjonsbetjeningen eller leietakeren på bensinstasjonen gjør det samme, tar han
pengene fra deg, men gir dem også til banken.
Hvis du bruker dette som modell - vi ønsker å bli kvitt gjelden vår raskt - kan du klare å
betale ned 8 % på én måned uten å gjøre noe.
Og ut fra det avledet jeg fargene, så jeg sa, ok, jeg kunne fortsatt forestille meg at et slikt folk kunne klare det.
Gul sa jeg, ok, en til tre måneder, det er ikke sikkert det blir borgerkrig ennå hvis alle pengene går til bankene.
Men jeg er ikke lenger sikker på om vi ikke ville hatt borgerkrig eller selvtekt eller hva som helst i
Tyskland hvis vi alltid bare måtte gi fra oss pengene vi tjener for å holde bankene fornøyde.
Så la oss se på landene, hvordan ser Europa ut, det høyt elskede Europa: Portugal 124% statsgjeld, Spania 97%, Frankrike 92%,
Storbritannia 93%, Irland 119%, Italia 128%, og det fortsetter slik, Luxembourg med 25%, fortsatt ganske godt inne i det faktisk
- jeg friker ut her - det er praktisk talt bare røde land.
Vi har Bulgaria med 16%, jeg skal gå inn på det igjen, Tyrkia. Noen få misligholder, hele den skandinaviske
regionen. Estland med 10 % statsgjeld er også virkelig slående, Georgia, Armenia, Aserbajdsjan.
Og så den store bjørnen, Russland, 10 % statsgjeld, grønn, lysegrønn, ikke mørkegrønn, men likevel lysegrønn.
For å være ærlig ville jeg vært flau hvis jeg var ansvarlig for det.
For det er faktisk ..., man lever ikke sånn til vanlig. Du lever ikke på kreditt og er stolt av det.
Men vi kommer tilbake til dette senere, når vi svarer på spørsmålet om det alltid har vært slik.
Man kan også tenke at det sikkert har sett annerledes ut tidligere, og kanskje det gjør det nå, og at
det har sammenheng med den økonomiske krisen i 2008. La oss ta en ny titt på utviklingen.
Men la oss ta en ny titt på hele verden først.
Det er bare et fåtall land som ikke har gjeld. 171 av de 173 landene som dekkes av IMF, har
gjeld i dag. Det er svært få som er mørkegrønne.
Vi har allerede diskutert landet, jeg kommer tilbake til det.
Du kan knapt kjenne det igjen, jeg kan ikke engang holde hånden min så stødig, Kuwait er fortsatt grønt,
kanskje ikke alle kjenner Brunei, Malaysia er grønt.
Og resten har en eller annen form for gjeld, i det minste lysegrønn, det er fortsatt mulig, vi kan allerede se
Iran her. Men resten er røde, røde til dyprøde i gjeld.
Og det ubehagelige med gjeld er at den fører med seg renter.
Og nå melder spørsmålet seg: Hvem er det egentlig som betaler rentene på gjelden?
For å svare på dette spørsmålet vil jeg se nærmere på tre grupper.
Gruppe 1 består av privathusholdninger,
Gruppe 2 selskapene
og gruppe 3 staten.
Gruppe 1, det er for eksempel deg som går i banken og tar opp et lån for å betale for den nye, flotte bilen din.
I dette tilfellet er saken faktisk ganske klar. Du er ansvarlig for gjeldsrentene.
Så nå jobber du hardt for å tjene penger til å betale ned gjelden din.
Men du kan også si: "Jeg vil ikke være med på denne gjeldsgalskapen, jeg vil ikke ta opp lån eller kreditt.
Jeg vil ikke dømme det på dette tidspunktet.
Men undersøk det: Kan du unnslippe denne personlige beslutningen, denne gjeldsmekanismen?
La oss ta en titt på gruppe 2, selskapene.
I mitt tilfelle vil jeg nå introdusere deg for en gård som blant annet dyrker korn.
Bonden har kjøpt en ny, flott traktor.
Han finansierte det gjennom banken, så det påløper renter.
Hvis vi nå ser på kostnadsbildet for denne landbruksvirksomheten, har vi personalkostnadene
for landbruksassistenten som hjelper bonden.
På den andre siden har vi materialkostnadene. Dette kan være diesel til traktoren eller, som vist her, såfrø.
Og, som allerede nevnt, har vi for det tredje rentekostnadene.
Alle disse tre kostnadene vil gården videreføre som totale kostnader i salgsprisen på kornet - til kornkjøperen.
I mitt tilfelle er kornkjøperen en mølle. Kornet males til mel i møllen.
Og for at kornet skal kunne males til mel, trengs det hardtarbeidende arbeidere også her.
La oss anta at teknologien til fabrikken og selve fabrikken også er finansiert av banken.
Det betyr at det påløper renter også her.
La oss ta en titt på kostnadsbildet for mølledriften.
Så har vi personalkostnadene for de hardtarbeidende arbeiderne, vi har materialkostnadene, som er
kornet fra gården, og vi har rentekostnadene for møllen.
Som baker kjøper jeg melet mitt fra denne møllen, og møllen vil videreføre denne kostnadsposten i prisen.
Det betyr at jeg som økologisk baker kjøper melet mitt fra møllen, og at jeg igjen har hardtarbeidende
hjelpere som hjelper meg med å forvandle det til brød og rundstykker som jeg gir videre til kundene mine.
Fordi renten i banken er så gunstig for tiden, kjøpte jeg en ny ovn.
Og dette fører selvsagt også til rentekostnader.
La oss også ta en titt på kostnadssituasjonen i bakerivirksomheten min.
Så har jeg personalkostnader for bakerassistentene mine, jeg har også disse materialkostnadene, jeg kjøpte
melet fra møllen, og jeg har også rentekostnader, nemlig fra den fancy nye ovnen som jeg kjøpte.
Jeg vil også beregne prisen på brød og rundstykker på en slik måte at disse tre kostnadene gjenspeiles der:
Personalkostnadene, materialkostnadene og rentekostnadene.
Og dette gir jeg videre til sluttkunden i prisen. Og det er deg og meg.
La meg oppsummere kort:
Gården vil videreføre sine rentekostnader sammen med arbeids- og materialkostnadene i salgsprisen for kornet til kornkjøperen.
Møllen vil videreføre rentekostnadene sammen med material- og lønnskostnadene i salgsprisen på melet.
Og som baker gjør jeg det samme, jeg legger rentekostnadene mine sammen med arbeids- og
materialkostnadene i salgsprisen på brødet.
Vi betaler alt dette. Det vil si at vi som sluttbruker betaler alle kostnadene i verdikjeden,
inkludert alle rentekostnadene. Og slik er det overalt.
Uansett om du bestiller en feriereise eller betaler kontant for en bil, betaler du i det minste indirekte renter
til banken - selv om du bare kjøper en is, er det rentekostnader involvert, og de går til banken.
Alt i alt betaler vi for alt vi kjøper, for hver regning vi betaler, enten det er for klær, mat, ferier,
biler, musikkinstrumenter, foreningsavgifter - vi betaler rentekostnadene som inngår i verdikjeden.
Og du kan gjøre regnestykket. Dette er et beløp som i gjennomsnitt utgjør ikke mindre enn 40 % av kjøpesummen.
Hvis du nå lurer på om du er en vinner eller en taper, la meg forklare litt mer plausibelt. 40 % innkjøpspris, hva betyr det?
Så du kan gjøre regnestykket. Hvis du kjenner de månedlige kostnadene dine, la oss si at du har
månedlige kostnader på 2 000 euro, så er 40 % 800 euro.
Det betyr at du indirekte, eller kanskje direkte, betaler 800 euro til banken.
Ekstrapolert over året ganger 12, blir det 9 600 euro.
Og nå trenger du bare å ta kontoutskriften din på slutten av året, som viser rentene på kredittsaldoen din.
Da kan du ta en titt og se om du kan finne 9 600 euro.
Og hvis du finner et beløp som er høyere, så er du en vinner, og hvis du finner et som er lavere - i mitt tilfelle er
det sørgelig lavere, jeg tror ikke jeg får flere renteutskrifter - så er du en taper i dette systemet.
Men det er ikke alt. Staten tar også opp stadig mer gjeld for å beskytte sine interesser.
Og du betaler også renter på denne gjelden - i form av avgifter og skatter.
Så det er også verdt å ta en titt på denne tilstandsmodellen, som vi allerede har hørt litt om
i presentasjonen - du har allerede antydet den.
Hvordan ser det ut når staten setter seg i gjeld?
I Tyskland låner den tyske staten rundt to tredjedeler av kredittvolumet sitt fra
uavhengige banker og kredittinstitusjoner.
Og en tredjedel via statsobligasjoner. To tredjedeler! Hvordan gjør han det?
Hvor får bankene pengene fra? Ganske enkelt, vi har allerede hørt begrepet: fiat-penger.
Bankene har lov til å utstede bokførte penger.
Staten har gitt bankene tillatelse til å gjøre dette: Dere har lov til å skape penger.
I prinsippet, når man går rett på sak, en pengetrykkermaskin. Bankene har lov til å trykke penger.
Den eneste fordelen med bokpenger er at du ikke engang trenger en seddelpresse eller en myntpresser.
De sparer fortsatt pengene og får lov til å finne opp penger.
Og så kommer staten og sier: "Jippi, jeg trenger penger", tar opp et lån og er snill og betaler det tilbake med renter.
Så jeg har ingen anelse, men for meg er dette potensielt en dårlig avtale.
For å gjøre det helt klart - jeg har lagt til den lille pengesekken - gir staten penger til
bankene for å låne dem senere og betale renter.
Og jeg tror du kanskje kan forvalte pengene dine bedre.
Og nå, som annonsert, statsgjelden.
Er dette egentlig et stabilt problem nå, eller pågår det fortsatt - hva er den faktiske utviklingen av statsgjelden?
La oss ta en titt på dette. Hvis vi er ansvarlige for gjeldsrentene, bør vi kanskje også
vite omtrent hvordan staten håndterer pengene.
Statsgjeld 1995 til 2013, alle verdier igjen fra Det internasjonale pengefondet.
Igjen vist som en prosentandel av bruttonasjonalproduktet, noe vi allerede vet.
Så har vi en økende statsgjeld de siste to tiårene i Tyskland.
Og jeg kan love dere at dette ikke bare har vært tilfelle de siste to tiårene.
Jeg så tilbake - de opptegnelsene jeg fant, begynner i 1950, da Tyskland hadde en statsgjeld på 9 millioner D-mark, 9 millioner.
Jeg vet ikke nøyaktig hvor mye, hvor sterk befolkningen var, fem år etter krigens slutt.
Men hvis vi antar 70-80 millioner. Det ville ikke ha vært mer enn 20 pfennig. Ikke engang 20 pfennig per hode.
Hvor var vi i 2011 - det er det siste tallet jeg har funnet - med ikke mindre enn 24 771 euro per innbygger?
Ikke per lønnsmottaker, men per innbygger, det vil si for hvert barn.
Så du kan ganske enkelt legge sammen budsjettet ditt, så vet du din andel av statsgjelden.
Pinlig, tror jeg. Pinlig. Å faktisk lede et land på denne måten.
Frankrike, som har gått fra 55 % til 92 % statsgjeld, har nesten doblet sin gjeld på 20 år.
England, mer enn doblet sin statsgjeld.
Hellas - allerede velkjent i pressen - enorm statsgjeld.
Så jeg spør meg selv: Hvorfor trenger vi egentlig finansministre, hvorfor trenger vi alle disse menneskene?
Det tror jeg vi fortsatt kan klare, eller for å fortsette der du slapp, de narkomane du
rehabiliterte ville ha klart det også, Ivo.
De kunne ha klart en slik finanspolitikk.
Og så er det noen få andre land som viser at det er mulig:
Bulgaria. Sannsynligvis også preget av Bulgarias intensjon om å bli fullverdig medlem av EU, klarte de også å falle
fra 75 % til 16 % på relativt kort tid mellom 2000 og 2013.
Og Russland har også klart å redusere gjelden sin på en fin linje. Så det fungerer.
Og la oss så ta en titt på storebroren vår, som har erfaring med å "forårsake økonomiske kriser".
112% statsgjeld, 112% statsgjeld!
Kina er på vei opp, men vi har allerede hørt det i en forelesning. Knekken er sannsynligvis alvorlig.
Kineserne har nok også skjønt hva som foregår her.
Jeg la også merke til dette i forbifarten.
De er ikke lenger begeistret for å gjøre forretninger i USA, eksportere og motta dollar.
Du er nå ganske opptatt med å kjøpe eiendom og selskaper i USA. La oss håpe det gjør deg godt.
Og så må selvfølgelig ikke de tre store økonomiene på 1980- og 1990-tallet være uten Japan.
En ekte kamikazepilot fra andre verdenskrig viser hvordan det gjøres igjen.
Det er galskap. 245 % statsgjeld.
Hvis en kreditor kommer og sier: "Jeg vil gjerne ha pengene tilbake", får japanerne lov til å
jobbe i to og et halvt år uten å tjene en krone.
Alt til bankene, alt til bankene.
Og problemet er at de fortsatt må betale renter i løpet av de to og et halvt årene, og
det er ikke en gang tatt med i beregningen.
Ja, og så har jeg tatt meg den friheten å sette opp noen land der nede, kanskje uten å gjøre noen store
politiske vurderinger, som vi allerede har blitt godt kjent med gjennom de siste pressemeldingene:
Her har vi Syria, la oss se hvordan Syria håndterer pengene.
De vet også hvordan 183 % statsgjeld føles.
Og herfra kollapser det, Syria gir ikke lenger noen informasjon om statsgjelden, jeg mistenker at den vil fortsette å gå ned.
Vi kan ta en titt på Iran, som ikke akkurat gjør seg populær hos sine internasjonale partnere, som av
en eller annen grunn ser ut til å fokusere på gjeld.
Og så landet, det mørkegrønne landet, Libya, siden 2003 tror jeg det var, 0% statsgjeld, ingen
mer gjeld, fri, gjeldsfri. Det fungerer, ikke sant?
La meg oppsummere kort. Hva er det meningen at du skal vite om gjeld hvis du ikke visste det fra før?
Du betaler riktignok renter på dine personlige lån, men du betaler også - via skatter og avgifter - for statsgjelden.
Og det som kanskje er nytt for noen av dere, er at for hvert eneste kjøp betaler dere renter, renter på gjeld.
Og siden det bare er noen få som får lov til å skape disse pengene, har vi også lært og allerede hørt at det vil
skje en omfordeling, det må skje en omfordeling av rikdommen.
Og derfor tror jeg også det er viktig for oss å tenke over det - og jeg er allerede så smått på
vei inn i landingsfasen - ønsker vi å endre noe?
Jeg ønsker ikke å presentere en løsning, også fordi jeg ikke nødvendigvis vil fremstå som en
bedreviter og tro at løsningen faktisk er klar.
Hvis du tar en tyv i å stjele, må han levere tilbake byttet, ikke sant?
Det er ingen grunn til å diskutere noen annen løsning.
Men jeg kan tenke meg at det i vårt tilfelle ikke nødvendigvis er en vesketyv.
Det vi har hørt fra Christoph Hörstel er av meget høyt kaliber.
Eller det vi så på Kla.TV-programmet - 50-årsjubileet for John F. Kennedys død - kan du se at dette ikke er en veskenapper.
Så det kan godt hende at det eneste hintet - vi har gjennomskuet det, gi det ut - kanskje ikke er nok.
Så tok jeg med to tilbud til.
Joshua Stamp, som også var direktør i Bank of England, har sagt: "Hvis dere vil fortsette å være slaver av bankene
og betale for deres eget slaveri, så la bankene fortsette å skape pengene og kontrollere kreditten".
Du kan si noe sånt, og folk sover fortsatt litt. Det er det som er så sprøtt med det.
Og Henry Ford er også godt kjent, bilmerket:
"Hvis folk forsto pengesystemet, ville vi hatt en revolusjon før i morgen tidlig."
Du kan lese om disse tingene på internett, de er velkjente.
Jeg stiller meg selv spørsmålet: Hvorfor er det så vanskelig å inspirere folk, slik denne unge jenta her har vist med sin sang?
Og jeg vil gjerne ta en rask sving til slutt og stille spørsmålet: Hvem er egentlig ansvarlig nå?
Hvem er ansvarlig for denne situasjonen?
Er bankene ansvarlige for denne elendigheten?
Jeg vil svare "nei" på spørsmålet, fordi de handler i samsvar med gjeldende lov.
Er staten, er regjeringene, er politikerne ansvarlige? Også her vil jeg besvare spørsmålet med svaret: Nei.
Fordi de har ditt mandat, de har vårt mandat.
Så hvem er ansvarlig nå? Oss. Å ja, jeg har deg. Jeg også. Vi er ansvarlige.
Men hva er nøkkelen til endring nå?
Og jeg vil gjerne videreformidle to eller tre tanker som er helt i tråd med det vi allerede har hørt fra Christoph Hörstel.
Hvordan er bærekraftig endring mulig?
Etter min mening er det bare mulig hvis vi ser oss selv som et folk. Forstår oss selv som et folk.
Jeg fant en gang på uttrykket - vent litt og se om du liker det - "Folket kan leve veldig godt uten en tyrann.
Men tyrannen har det vanskelig uten "folket", ikke sant?
Vi som folk må igjen forstå at vi gir makt til den vi gir den til. At vi har den i våre hender.
Og nå er selvfølgelig spørsmålet: Men hvordan blir vi ett folk?
Hvordan fungerer det? Og her kan jeg virkelig snakke ut fra min egen erfaring. Hvis jeg trekker frem tre punkter igjen,
er det bare for å vise hva som skal til for å bli en nasjon.
Det har noe med forståelse å gjøre. Det har noe å gjøre med å ta inn over seg ting igjen.
At man ikke bare tar ting, svelger dem og gjør dem, men at man begynner å tenke gjennom dem.
Så hvorfor blir man et folk? Jeg kan forklare det ganske enkelt.
Vi har hatt flere S&G-kontakter, flere AZK-kontakter, og hver eneste telefonsamtale jeg har tatt, kanskje du kan bekrefte
dette, har ført opp, den har koblet seg til umiddelbart.
Det var folk der med en gang som fikk meg til å innse at de tenker. De tenker også. De ønsker også å forstå.
De er heller ikke raske og sier alt feil, men: Vent litt, hvordan henger det sammen?
Og fra ønsket om å forstå kommer forståelse. Fra forståelse kommer samhørighet.
Vi må for eksempel forstå, vi må lære oss å forstå, at penger ikke kan fungere.
Bare som et eksempel. Penger fungerer ikke.
Dere kan også, jeg tar opp tråden fra forrige taler, få en liten hjemmelekse.
Hvorfor legger du ikke en 10-euroseddel ved siden av oppvasken som du ikke tok på kvelden?
Og så lukker du kjøkkendøren og går inn neste morgen.
Da vil du se om pengene har virket.
Vi er flere personer i husholdningen. Jeg ville nok låst døren, ellers ville 10-euroseddelen vært
borte, og jeg ville fortsatt måttet ta oppvasken.
Det å bli et folk har mye å gjøre med forandring og viljen til å forandre seg.
For meg betyr endringsvilje også å ta ansvar igjen, eller noe sånt som de avsluttende ordene, jeg skrev dem ned selv:
Sammen kan vi gjøre en forskjell. Begynn med deg selv, endre noe for deg selv.
Det er et helt annet forhold til hjertet. Det kan jeg virkelig si om mine kurerer.
Dette er temaet for Strategi 2+, som Ruth nevnte tidligere. Vi bygger et nettverk med kurerer.
Det er en hjerteforbindelse med hver enkelt, fordi jeg innser at alle ønsker å forandre noe. Alle
jobber med seg selv, alle starter med seg selv først.
Det smelter sammen. Du trenger ikke å holde store taler, det bare skjer.
Og denne sammensmeltingen, dette å bli en familie, fører til nettverksbygging. Jeg tror det er noe nytt.
Det har virkelig vært mange karismatiske ledere i verden.
Med gode ideer, med en genuint visjonær tilnærming, med evnen til å inspirere mennesker.
Men det jeg føler at vår tid er i ferd med å få nå, er et folk som vokser sammen nedenfra og opp.
Dette er også originalt igjen, det jeg skrev ned fra den forrige taleren:
Vi vokser sammen nedenfra og opp. Forandring må komme nedenfra og opp.
Det er nettverksbyggingen, det er disse menneskene som føler seg som et folk. Som plutselig innser at vi ikke
bygger opp kontaktene våre på Facebook, men med virkelige kontakter som har armer og bein.
Vi kommer mer og mer til poenget. Vi klager ikke.
Vi liker å diskutere politiske spørsmål med arbeidskollegene våre.
Men vi kanaliserer raskt til spørsmålet: Er du villig til å investere tid?
Er du klar til å investere deg selv? Og det er slik du blir et folk.
Og jeg tror dere alle, eller de fleste av dere, kjenner til S&G, avisen "Stimme und Gegenstimme". Det er S&Gs
strategi. Og det er derfor - jeg har ikke mitt eget talerbord - jeg reklamerer for vårt S&G-bord.
Gå dit. Hvis du ikke vet det ennå, er S&G mer enn bare en avis.
For meg er S&G en måte, ja, en måte å bli et folk på.
En måte å samles som et folk på. Og derfor er det siste jeg har å si: Bli med! Takk skal dere ha. Takk skal dere ha.