Ahojte všetci, je mi naozaj veľkou cťou stáť tu vpredu. Ďakujem, Ivo.
Myslím, že je naozaj dobré byť tu dnes. Vždy je dobré byť v správny čas na správnom mieste, však?
Často som bol v nesprávnom čase na nesprávnom mieste. V prípade menších dopravných nehôd si
zvyčajne poviete: Ach, keby som tak jazdil inak.
Ale dnes mám pocit, že je to presne to správne miesto a správny čas. A všeobecne cítim niečo podobné, možno ten
pocit poznáte aj vy, zima sa skončila a je v nej taký jarný vzduch, tieto prvé teplé marcové dni.
Cítim v tom niečo, čo nám ako ľudstvu, ako ľuďom, prospelo.
Nedávno som bol opäť vo Viedni - občas tam chodím pracovne - a prechádzal som sa po uliciach a navštívil som aj parlament.
Boli tu aj busty zakladateľov republiky, ktorí vyhlásili Rakúsku republiku. A nejako mi to tak pohlo srdcom, že som si pomyslel,
že možno v tom čase - nechcem to teraz hodnotiť, vyhlásenie Rakúskej republiky, o to nejde - ale možno v tom čase, keď za ňu
bojovali alebo čo to bolo, čo ich pohlo, si možno nemysleli, že to niekedy dôjde tak ďaleko, že sa to
niekedy podarí, že taký iný svet bude niekedy možný.
A potom skutočne skončili ako prepadák.
Dúfam, že nikto z nás neskončí na mizine, ale že ešte zažijeme tento nový svet. Že môžeme zažiť túto zmenu, ktorú
spomínal Christoph Hörstel. Že o nej nebudeme len hovoriť, že o nej nebudeme len snívať, ale že zmenu môžeme skutočne zažiť.
Áno. Názov mojej prezentácie je: "Úroky z dlhov, čo by ste o nich mali vedieť!"
Možno sa cítite rovnako ako ja, keď som bol mladý - aj keď som si požičal peniaze len na zmrzlinu, aj keď to
bola vtedy len jedna nemecká marka - vždy som bol veľmi šťastný, keď som mohol dlh splatiť.
To platí aj dnes, či už je to 10 eur alebo nie. Vždy sa mi v srdci skutočne uľavilo až vtedy,
keď som sa toho hlúpeho dlhu jednoducho zbavil.
Má niekto iný takýto pocit? Nie som úplne sám, dobre.
Potom poznáte ten pocit. Je jednoducho príjemné žiť bez dlhov.
Zdá sa, že naši politici, vedúci predstavitelia podnikov, ministri financií, predsedovia vlád vnímajú dlh nejako inak.
Ak sa pozriete na vývoj štátneho dlhu, skôr by ste si mysleli, že zadlžovanie je teraz
súčasťou dobrej formy prosperujúcej ekonomiky.
A čo sa týka amortizácie - neviem, o amortizácii sa vôbec nehovorí.
Stále počúvam len o nových dlhoch, vyšších úrokoch, ktoré by bolo treba splácať, ale myšlienka, že by sa
to možno dalo splatiť, mi akosi uniká. To nepočujem.
Preto som si ako prvý prehľad priniesol grafiku. Európa a krajiny sveta už dnes boli trochu témou, vrátane trochu dlhu a finančného
systému. Koľko dlhov vlastne krajiny majú? Napríklad v Európe.
Na základe oficiálnych údajov Medzinárodného menového fondu som ilustroval pomer dlhu k hrubému domácemu produktu.
Hrubý domáci produkt je súhrn všetkých tovarov a služieb vyrobených v krajine.
Všetko, čo sa tam vyprodukuje, všetko, čo sa tam dostane ako vklad práce, sa tam zaznamená a
dlhy, ktoré táto krajina potom má, sú úmerné.
A ja som si dovolil urobiť hodnotenie.
Rating, ktorý hovorí "žiadny dlh", je pre mňa tmavozelený. Hneď vám môžem povedať, že v Európe nie je žiadna tmavozelená krajina.
Kedysi som si myslel, že "10 %", t. j. ak má krajina 10 % dlhu v pomere k tomu, čo vyprodukuje za rok,
potom som ju nazval svetlozelenou a označil som ju.
"10 až 25 %" má pre mňa žltú farbu, "25 až 75 %" červenú a "nad 75 %" tmavočervenú.
Dovoľte mi, aby som vám priblížil, ako to hodnotím.
Ak si predstavíte, že za mesiac zaplatíte všetky svoje účty, nedostanete plat, ale váš plat sa
prevedie priamo do banky s cieľom splatiť náš štátny dlh.
Ak to robíte celý mesiac, ale zároveň platíte nájom, benzín, nákupy, oblečenie, a to isté robí aj obsluha čerpacej stanice
alebo nájomca, peniaze od vás berie, ale zároveň ich dáva banke.
Ak použijete tento model - chceme sa rýchlo zbaviť svojich dlhov -, potom sa vám podarí splatiť 8 %
za jeden mesiac bez toho, aby ste robili čokoľvek.
A z toho som odvodil farby, takže som si povedal, že dobre, stále si viem predstaviť, že by to takí ľudia mohli zvládnuť.
Žltá Povedal som, dobre, jeden až tri mesiace, občianska vojna ešte nemusí byť, ak všetky peniaze pôjdu do bánk.
Ale už si nie som istý, či by sme v Nemecku nemali občiansku vojnu alebo súdnu moc alebo čokoľvek iné, keby sme museli vždy
odovzdávať len peniaze, ktoré zarobíme, aby boli banky spokojné.
Pozrime sa teda na krajiny, ako vyzerá Európa, toľko obľúbená Európa: Portugalsko 124 % štátneho dlhu, Španielsko 97 %,
Francúzsko 92 %, Veľká Británia 93 %, Írsko 119 %, Taliansko 128 %, a takto to pokračuje ďalej, Luxembursko s 25
%, v skutočnosti ešte stále celkom dobre - tu sa desím - sú tu prakticky len červené krajiny.
Máme tu Bulharsko so 16 %, o ktorom sa ešte raz zmienim, a Turecko. Niekoľko krajín neplní svoje záväzky, celý
škandinávsky región. Estónsko s 10 % štátneho dlhu tiež veľmi vyniká, Gruzínsko, Arménsko, Azerbajdžan.
A potom veľký medveď, Rusko, 10 % štátneho dlhu, zelená, svetlozelená, nie tmavozelená, ale stále svetlozelená.
Ak mám byť úprimný, hanbil by som sa, keby som bol za to zodpovedný.
Pretože to je vlastne..., normálne takto nežijete. Nežijete na úver a nie ste na to hrdí.
Ale k tomu sa vrátime neskôr, keď si odpovieme na otázku, či to tak bolo vždy?
Mohli by ste tiež predpokladať, že v minulosti to pravdepodobne vyzeralo inak a možno to tak vyzerá aj teraz, súvisí to s
hospodárskou krízou v roku 2008? Pozrime sa na vývoj ešte raz.
Najprv sa však pozrime na celý svet.
Len málo krajín nie je zadlžených; 171 zo 173 krajín, na ktoré sa vzťahuje MMF, je dnes
zadlžených. Je len veľmi málo tých, ktoré sú tmavozelené.
O krajine sme už hovorili, vrátim sa k nej.
Ťažko ho spoznáte, ani ja nedokážem držať ruku tak pevne, Kuvajt je stále zelený, možno
nie každý pozná Brunej, Malajzia je zelená.
A zvyšok je v nejakej forme dlhu, aspoň svetlozelený, to je stále možné, už tu vidíme Irán. Ale
zvyšok je červený, červený až tmavočervený v dlhu.
A nepríjemným faktorom pri dlhu je, že je spojený s úrokmi.
A teraz sa vynára otázka, kto vlastne platí úroky z dlhu?
Na zodpovedanie tejto otázky by som sa chcel pozrieť na tri skupiny.
Skupinu 1 tvoria súkromné domácnosti,
Skupina 2 spoločnosti
a skupina 3 štát.
Skupina 1, to ste napríklad vy, keď idete do banky a beriete si pôžičku, aby ste zaplatili za svoje nové luxusné auto.
V tomto prípade je vec vlastne celkom jasná. Za úroky z dlhu ste zodpovední vy.
Takže teraz tvrdo pracujete, aby ste si zarobili peniaze na splatenie svojich dlhov.
Mohli by ste si však tiež povedať: "Nebudem súhlasiť s týmto dlhovým šialenstvom, nebudem si brať žiadne pôžičky ani úvery.
V tejto chvíli to nechcem hodnotiť.
Ale skúmajte: Môžete uniknúť tomuto osobnému rozhodnutiu, tomuto mechanizmu zadlženia?
Pozrime sa na skupinu 2, spoločnosti.
V mojom prípade vám teraz predstavím farmu, ktorá okrem iného pestuje obilniny.
Farmár si kúpil nový, luxusný traktor.
Financoval ho prostredníctvom banky, takže sa mu účtovali úroky.
Ak sa teraz pozrieme na nákladovú situáciu tohto poľnohospodárskeho podniku, máme tu mzdové náklady na
poľnohospodárskeho asistenta, ktorý pomáha poľnohospodárovi.
Na druhej strane máme náklady na materiál. Môže to byť nafta pre traktor alebo, ako je tu uvedené, osivo.
A ako už bolo spomenuté, po tretie tu máme úrokové náklady.
Poľnohospodársky podnik prenesie všetky tieto tri náklady ako celkové náklady do predajnej ceny obilia - na kupujúceho obilia.
V mojom prípade je nákupcom obilia mlyn. Zrno sa v mlyne melie na múku.
Aby sa obilie mohlo zomlieť na múku, sú tu potrební aj ťažko pracujúci robotníci.
Predpokladajme, že technológiu zariadenia mlyna a samotný mlyn financuje tiež banka.
To znamená, že aj tu sa úročí.
Pozrime sa na situáciu v oblasti nákladov na prevádzku mlyna.
Ďalej tu máme osobné náklady na ťažko pracujúcich robotníkov, materiálové náklady, čo
je obilie z farmy, a úrokové náklady na mlyn.
Ako pekár kupujem múku v tomto mlyne a mlyn túto nákladovú položku zahrnie do ceny.
To znamená, že ako ekologický pekár kupujem múku z mlyna a opäť mám usilovných pomocníkov, ktorí mi ju pomáhajú
premeniť na chlieb a rožky, ktoré odovzdávam svojim zákazníkom.
Keďže úrokové sadzby v banke sú momentálne veľmi výhodné, kúpil som si novú rúru.
A to samozrejme vedie aj k nákladom na úroky.
Pozrime sa tiež na situáciu s nákladmi v mojej pekárni.
Potom mám personálne náklady na pomocníkov pekára, mám aj tieto materiálové náklady, kúpil som múku z mlyna, a mám aj úrokové
náklady, konkrétne z novej pekárenskej pece, ktorú som kúpil.
Aj cenu chleba a rožkov budem počítať tak, aby sa v nej tieto tri náklady odrazili:
Moje osobné náklady, náklady na materiál a úrokové náklady.
A ja to premietnem do ceny pre konečného spotrebiteľa. A to ste vy a ja.
Dovoľte mi, aby som to stručne zhrnul:
Poľnohospodársky podnik prenesie svoje úrokové náklady spolu s nákladmi na prácu a
materiál do predajnej ceny obilia kupujúcemu obilia.
Mlyn si svoje úrokové náklady spolu s nákladmi na materiál a prácu premietne do predajnej ceny múky.
A ako pekár robím to isté, do predajnej ceny chleba započítavam svoje úrokové náklady spolu s nákladmi na prácu a materiál.
To všetko platíme my. Inými slovami, my ako konečný spotrebiteľ platíme všetky náklady hodnotového reťazca
vrátane všetkých úrokových nákladov. A tak je to všade.
Bez ohľadu na to, či si rezervujete dovolenku alebo platíte za auto v hotovosti, platíte banke aspoň
nepriame úroky - aj keď si kúpite len zmrzlinu, sú s tým spojené úrokové náklady, ktoré idú banke.
Celkovo platíme za všetko, čo kupujeme, za každý účet, ktorý platíme, či už ide o oblečenie, potraviny, dovolenky,
vozidlá, hudobné nástroje, na tom nezáleží, poplatky združeniam - platíme úrokové náklady zahrnuté v hodnotovom reťazci.
A vy si to môžete spočítať. Ide o sumu, ktorá v priemere nie je nižšia ako 40 % kúpnej ceny.
Ak teraz premýšľate, či ste víťaz alebo porazený, dovoľte mi, aby som vám to vysvetlil trochu
vierohodnejšie. 40 % nákupná cena, čo to znamená?
Takže si to môžete spočítať. Ak poznáte svoje mesačné náklady, povedzme, že máte
mesačné náklady 2 000 eur, potom 40 % je 800 eur.
To znamená, že nepriamo alebo možno priamo zaplatíte banke 800 eur.
Extrapolované na celý rok krát 12, to je 9 600 eur.
A teraz si stačí na konci roka zobrať výpis z účtu, na ktorom sú uvedené úroky z vášho úverového zostatku.
Potom sa môžete pozrieť a zistiť, či nájdete 9 600 eur.
A ak nájdete sumu, ktorá je vyššia, ste víťaz, a ak nájdete sumu, ktorá je nižšia - v mojom prípade je žalostne
nižšia, myslím, že nedostávam žiadne ďalšie výpisy o úrokoch -, potom ste v tomto systéme porazený.
Ale to nie je všetko. Štát sa čoraz viac zadlžuje aj preto, aby chránil svoje záujmy.
Tento dlh splácate aj vo forme cla a daní.
Preto stojí za to pozrieť sa aj na tento štátny model, o ktorom sme už niečo počuli v prezentácii - už ste ho naznačili.
Ako to vyzerá, keď sa štát zadlží?
V Nemecku si nemecká vláda požičiava približne dve tretiny svojho objemu úverov od nezávislých bánk a úverových inštitúcií.
A tretina prostredníctvom štátnych dlhopisov. Dve tretiny! Ako to robí?
Odkiaľ majú banky peniaze? Jednoducho, už sme počuli termín: fiat peniaze. Banky môžu vydávať zaknihované peniaze.
Štát to bankám povolil: Máte povolenie vytvárať peniaze.
V podstate ide o stroj na tlačenie peňazí. Banky môžu tlačiť peniaze.
Jedinou výhodou knižných peňazí je, že nepotrebujete tlačiarenský stroj, dokonca ani stroj na razenie mincí.
Stále šetria peniaze a môžu si ich vymýšľať.
A potom príde štát a povie si, hurá, potrebujem peniaze, vezme si pôžičku, je dobrý a spláca ju aj s úrokmi.
Takže netuším, ale pre mňa je to potenciálne zlá dohoda.
Aby to bolo naozaj jasné - pridal som vrecúško s peniazmi - štát dáva peniaze bankám, aby si ich neskôr požičal a zaplatil úroky.
A myslím si, že by ste mohli lepšie hospodáriť s peniazmi.
A teraz, ako bolo oznámené, štátny dlh.
Je to v súčasnosti už stabilná záležitosť, alebo to stále trvá - aký je skutočný vývoj štátneho dlhu?
Pozrime sa na to. Ak sme zodpovední za úroky z dlhu, potom by sme možno mali vedieť aj to, ako zhruba štát s peniazmi nakladá.
Štátny dlh v rokoch 1995 až 2013, všetky hodnoty opäť z Medzinárodného menového fondu.
Opäť sa uvádza ako percento hrubého domáceho produktu, ktoré už poznáme.
Potom tu máme rastúci štátny dlh Nemecka za posledné dve desaťročia.
A môžem vám sľúbiť, že sa tak nestalo len v posledných dvoch desaťročiach.
Pozrel som sa späť - záznamy, ktoré som našiel, začínajú v roku 1950, keď Nemecko malo
štátny dlh 9 miliónov nemeckých mariek, 9 miliónov.
Neviem presne, koľko, ako silná bola populácia päť rokov po skončení vojny.
Ale ak predpokladáme, že 70 - 80 mil. To by nebolo viac ako 20 fenigov. Ani nie 20 fenigov na hlavu.
Kde sme boli v roku 2011 - to je posledný údaj, ktorý som našiel - na úrovni 24 771 eur na obyvateľa?
Nie na osobu poberajúcu mzdu, ale na obyvateľa, t. j. na každé dieťa.
Takže môžete jednoducho sčítať svoj rozpočet a potom budete vedieť, aký je váš podiel na štátnom dlhu.
Myslím, že je to trápne. Trapné. Takto viesť krajinu.
Francúzsko, ktorého štátny dlh trvalo stúpol z 55 % na 92 %, sa za 20 rokov takmer zdvojnásobil.
Anglicko viac ako zdvojnásobilo svoj štátny dlh.
Grécko - v tlači už dobre známe - obrovský štátny dlh.
Pýtam sa teda sám seba, prečo vlastne potrebujeme ministrov financií, prečo potrebujeme všetkých týchto ľudí?
Myslím, že by sme to ešte zvládli, alebo ak by som mal pokračovať tam, kde si skončil, drogovo závislí,
ktorých si rehabilitoval, by to zvládli tiež, Ivo.
Takúto finančnú politiku mohli zvládnuť.
A potom je tu niekoľko ďalších krajín, ktoré ukazujú, že je to možné:
Bulharsko. Pravdepodobne aj vďaka zámeru Bulharska stať sa plnoprávnym členom EÚ sa im podarilo v relatívne
krátkom čase medzi rokmi 2000 a 2013 klesnúť zo 75 % na 16 %.
Aj Rusko dokázalo znížiť svoj dlh. Takže to funguje.
A potom sa pozrime na nášho veľkého brata, ktorý má skúsenosti s "vyvolávaním hospodárskych kríz".
112 % štátneho dlhu, 112 % štátneho dlhu!
Čína na vzostupe, ale to sme už počuli na prednáške. Prehmat je pravdepodobne vážny.
Číňania si pravdepodobne tiež uvedomili, čo sa tu deje.
Všimol som si to aj mimochodom.
Už nie sú nadšení z podnikania v USA, vývozu a prijímania dolárov.
Teraz ste dosť zaneprázdnení nákupom nehnuteľností a spoločností v USA. Dúfajme, že vám to prinesie niečo dobré.
A potom, samozrejme, nesmú chýbať tri najväčšie ekonomiky minimálne 80. a 90. rokov minulého storočia - Japonsko.
Skutočný pilot kamikadze z druhej svetovej vojny opäť ukazuje, ako sa to robí.
To je šialenstvo. 245% štátneho dlhu.
Ak príde veriteľ a povie: "Chcel by som peniaze späť," Japonci môžu pracovať dva a pol
roka bez toho, aby zarobili čo i len cent.
Všetko bankám, všetko bankám.
Problémom je, že počas dva a pol roka by museli platiť úroky, ktoré nie sú zahrnuté vo výpočte.
Áno, a potom som si dovolil uviesť niekoľko krajín, ktoré už dobre poznáme z najnovších tlačových správ, možno
bez toho, aby som vynášal nejaké zásadné politické súdy:
Máme tu Sýriu, pozrime sa, ako Sýria narába s peniazmi.
Vedia tiež, aký je pocit zo 183 % štátneho dlhu.
A odtiaľto sa to zrúti, Sýria už neposkytuje žiadne informácie o štátnom dlhu, predpokladám, že bude naďalej klesať.
Môžeme sa pozrieť na Irán, ktorý nie je práve vľúdny pre svojich medzinárodných partnerov,
ktorí sa z nejakého dôvodu zameriavajú na dlh.
A potom krajina, tmavozelená krajina, Líbya, od roku 2003, myslím, že to bolo, 0 % štátneho dlhu, žiadne
ďalšie dlhy, slobodná, bez dlhov. Funguje to, však?
Dovoľte mi, aby som to stručne zhrnul. Čo teda máte vedieť o dlhu, ak ste to doteraz nevedeli?
Iste, platíte úroky zo svojich osobných pôžičiek, ale prostredníctvom daní a odvodov platíte aj za štátny dlh.
A čo je možno pre niektorých z vás nové, pri každom jednom nákupe platíte úroky, úroky z dlhu.
A keďže tieto peniaze môžu vytvárať len niektorí, dozvedeli sme sa a už sme aj počuli, že dôjde k
prerozdeleniu, musí dôjsť k prerozdeleniu bohatstva.
A preto si myslím, že je tiež dôležité, aby sme sa zamysleli - a ja už pomaly vstupujem
do fázy pristátia - či chceme niečo zmeniť?
Nechcem predložiť riešenie aj preto, že nechcem vyzerať ako vševedko a myslieť si, že riešenie je vlastne jasné.
Ak chytíte zlodeja pri krádeži, musí lup vrátiť, však?
Nie je potrebné diskutovať o inom riešení.
Ale viem si predstaviť, že v našom prípade nemusí ísť o zlodeja kabeliek.
To, čo sme počuli od Christopha Hörstela, je veľmi kvalitný výkon.
Alebo to, čo sme videli v programe Kla.TV - 50. výročie smrti Johna F. Kennedyho - môžete vidieť, že nejde o zlodejku kabeliek.
Takže sa môže stať, že jediná narážka - videli sme to, prezraďte to - nemusí stačiť.
Potom som priniesol ďalšie dve ponuky.
Joshua Stamp, ktorý bol aj riaditeľom Bank of England, povedal: "Ak chcete byť naďalej otrokmi bánk a platiť za
svoje zotročenie, potom nechajte banky, aby naďalej vytvárali peniaze a kontrolovali úvery."
Môžete povedať niečo také a ľudia sú stále trochu zaspatí. To je na tom to šialené.
A Henry Ford je tiež dobre známy, značka automobilov:
"Keby ľudia pochopili peňažný systém, do zajtra rána by sme mali revolúciu."
O týchto veciach si môžete prečítať na internete, sú dobre známe.
Kladiem si otázku: prečo je také ťažké, ako to ukázalo toto mladé dievča svojou piesňou, že je také ťažké inšpirovať ľudí?
A na záver by som chcel urobiť krátku odbočku a položiť otázku: kto je teraz vlastne zodpovedný?
Kto je za túto situáciu zodpovedný?
Sú za túto biedu zodpovedné banky?
Na túto otázku by som odpovedal "nie", pretože konajú v súlade s platnými právnymi predpismi.
Je za to zodpovedný štát, vlády, politici? Aj tu by som na otázku odpovedal: Nie.
Pretože majú váš mandát, majú aj náš mandát.
Kto je teda teraz zodpovedný? My. Ach áno, mám ťa, ty. Ja tiež. My sme zodpovední.
Ale čo je teraz kľúčom k zmene?
A ja by som vám chcel odovzdať dve alebo tri myšlienky, ktoré sú úplne v súlade s tým, čo sme už počuli od Christopha Hörstela.
Ako je možná udržateľná zmena?
Podľa môjho názoru je to možné len vtedy, ak sa vnímame ako národ. Chápať sa ako národ.
Raz som vymyslel vetu - počkajte chvíľu a uvidíte, či sa vám bude páčiť - "Ľudia môžu veľmi dobre žiť aj bez tyrana.
Ale tyran to má bez "ľudu" ťažké, však?
Ako ľudia musíme znovu pochopiť, že moc dávame tomu, komu ju dávame. Že ju máme vo svojich rukách.
A teraz, samozrejme, otázka znie: Ale ako sa staneme jedným národom?
Ako to funguje? A tu môžem naozaj hovoriť z vlastnej skúsenosti. Ak opäť zdôrazním tri body, tak len preto, aby som
ukázal, čo všetko je potrebné na to, aby sa človek stal národom.
Súvisí to s porozumením, pochopením. Má to niečo spoločné s opätovným vyrovnávaním sa s vecami.
Že veci neberiete, nespolknete a nerobíte ich, ale začnete o nich premýšľať.
Prečo sa teda stávate ľuďmi? Môžem to vysvetliť celkom jednoducho.
Mali sme niekoľko kontaktov S&G, niekoľko kontaktov AZK a každý jeden telefonát, ktorý som uskutočnil, možno
to môžete potvrdiť, viedol nahor, okamžite sa spojil.
Boli tam ľudia, ktorí mi hneď dali najavo, že rozmýšľajú. Oni tiež premýšľajú. Aj oni chcú pochopiť.
Tiež nie sú rýchle a hovoria všetko zle, ale: Počkajte chvíľu, ako to súvisí?
A z túžby porozumieť pramení porozumenie. Z porozumenia pramení spolupatričnosť.
Napríklad musíme pochopiť, musíme sa naučiť pochopiť, že peniaze nemôžu fungovať.
Len ako príklad. Peniaze nefungujú.
Môžete tiež, nadviažem na predrečníka, malú domácu úlohu pre vás.
Prečo si nekladiete 10 eurovú bankovku vedľa riadu, ktorý ste večer neumývali?
A potom zavrite dvere do kuchyne a na druhý deň ráno choďte dovnútra.
Potom uvidíte, či peniaze fungujú.
V našej domácnosti je niekoľko ľudí. Pravdepodobne by som zamkla dvere, pretože inak by mi zmizla
bankovka v hodnote 10 eur a ešte by som musela umývať riady.
To, že sa stanete ľuďmi, má veľa spoločného so zmenou a ochotou meniť sa.
Pre mňa ochota zmeniť sa znamená aj to, že znova prevezmem zodpovednosť, alebo niečo
podobné ako záverečné slová, napísal som ich sám:
Spoločne môžeme niečo zmeniť. Začnite od seba, zmeňte niečo pre seba.
Je to taký iný vzťah srdca. To môžem naozaj povedať o svojich kuriéroch.
To je téma Stratégie 2+, ktorú Ruth spomenula už skôr. Budujeme sieť s kuriérmi.
S každým človekom ma spája srdce, pretože si uvedomujem, že každý chce niečo zmeniť. Každý
pracuje na sebe, každý začína najprv od seba.
Rozpúšťa sa. Nemusíte viesť veľké reči, jednoducho sa to stane.
A toto splynutie, toto stávanie sa rodinou, vedie k nadväzovaniu kontaktov. Myslím, že to je nové.
Na svete bolo naozaj veľa charizmatických vodcov.
S dobrými nápadmi, s naozaj vizionárskym prístupom, so schopnosťou inšpirovať ľudí.
Mám však pocit, že naša doba je teraz taká, že ľudia rastú spoločne zdola nahor.
Toto je opäť pôvodné, čo som si zapísal od predchádzajúceho rečníka:
Spoločný rast zdola nahor. Zmena musí prísť zdola nahor.
Je to sieťovanie, sú to ľudia, ktorí sa cítia ako ľudia. Ktorí si zrazu uvedomia, že kontakty si nevytvárame na
Facebooku, ale so skutočnými kontaktmi, ktoré majú ruky a nohy.
Dostávame sa čoraz viac k podstate veci. Neplačeme.
S kolegami v práci radi diskutujeme o politických otázkach.
Rýchlo však smerujeme k otázke: Ste ochotní investovať čas?
Ste pripravení investovať sami? Tak sa stanete ľuďmi.
A myslím, že všetci alebo väčšina z vás pozná noviny S&G, "Stimme und Gegenstimme". To je stratégia S&G. A preto
- nemám vlastný rečnícky stôl - propagujem náš stôl S&G.
Choďte tam. Ak to ešte neviete, S&G je viac ako len noviny.
Pre mňa je S&G spôsob, áno, spôsob, ako sa stať človekom.
Spôsob, ako sa zhromaždiť ako ľud. A preto posledná vec, ktorú musím povedať, je: Pridajte sa! Ďakujem. Ďakujem.