Pozdravljeni vsi, res mi je v veliko čast, da stojim tukaj spredaj. Hvala, Ivo.
Mislim, da je res dobro, da smo danes tukaj. Vedno je dobro biti ob pravem času na pravem mestu, kajne?
Pogosto sem bil ob napačnem času na napačnem mestu. Pri manjših prometnih nesrečah si
običajno rečeš: "Oh, škoda, da nisem vozil drugače".
Danes pa čutim, da je to ravno pravi kraj in pravi čas. In na splošno se počutim nekako tako, morda tudi vi
poznate ta občutek, zima se je končala in v njej je tako pomladni zrak, ti prvi topli marčevski dnevi.
V njej čutim nekaj, da smo kot človeštvo, kot ljudje imeli koristi od spremembe.
Pred kratkim sem bil spet na Dunaju - včasih grem tja službeno - in sem se sprehajal po ulicah ter obiskal parlament.
Tam so bili tudi doprsni kipi ustanoviteljev republike, ki so razglasili Avstrijsko republiko. In nekako me je to tako ganilo,
da sem pomislil, da morda takrat - ne želim zdaj soditi o tem, o razglasitvi Republike Avstrije, to ni bistvo -, ampak morda
takrat, ko so se borili zanjo ali karkoli jih je ganilo, morda niso mislili, da bo to kdaj prišlo tako daleč, da
jim bo kdaj uspelo, da bo tako drugačen svet kdaj mogoč.
In potem so se dejansko znašli v polomu.
Upam, da nihče od nas ne bo končal kot zapornik, ampak da bomo še vedno lahko izkusili ta novi svet. Da lahko doživimo to
spremembo, ki jo je omenil Christoph Hörstel. Da o njej ne bomo samo govorili, ne bomo samo
sanjali, ampak da bomo lahko spremembo dejansko doživeli.
Da. Naslov moje predstavitve je: "Dolžniške obresti, kaj morate vedeti o njih!"
Morda se počutiš enako kot jaz, ko sem bil mlad - tudi če sem si izposodil denar samo za sladoled, tudi če je
bila takrat to samo ena nemška marka - vedno sem bil zelo vesel, ko sem lahko odplačal dolg.
To velja še danes, ne glede na to, ali stane 10 evrov ali ne. V srcu sem si resnično oddahnil
šele, ko sem se preprosto znebil tega neumnega dolga.
Ali se še kdo počuti tako? Nisem popolnoma sam, okej.
Potem poznate ta občutek. Preprosto lepo je živeti brez dolgov.
Zdi se, da naši politiki, vodilni gospodarstveniki, finančni ministri, predsedniki vlad nekako drugače dojemajo dolg.
Če pogledamo, kako se razvija javni dolg, bi prej pomislili, da je zadolževanje zdaj del dobrega vedenja cvetočega gospodarstva.
In glede amortizacije - ne vem, o amortizaciji sploh ni govora.
Vedno znova slišim le o novih dolgovih, višjih obrestnih merah, ki jih bo treba plačati, vendar se mi
nekako izmika misel, da bi jih morda vrnil. Tega ne slišim.
Zato sem kot prvi pregled prinesel grafični prikaz. Evropa in države sveta so bile danes že nekoliko obravnavane,
vključno z zadolževanjem in finančnim sistemom. Koliko so države dejansko zadolžene? V Evropi, na primer.
Na podlagi uradnih podatkov Mednarodnega denarnega sklada sem prikazal razmerje med dolgom in bruto domačim proizvodom.
Bruto domači proizvod je vsota vsega blaga in storitev, proizvedenih v državi.
Vse, kar se tam proizvede, vse, kar se prejme v smislu vloženega dela, se tam zabeleži, dolgovi,
ki jih ima ta država, pa se sorazmerno povečajo.
Dovolil sem si podati oceno.
Bonitetna ocena, na kateri piše "brez dolga", je zame temno zelena. Takoj vam lahko
povem, da v Evropi ni temno zelene države.
Nekoč sem mislil "10 %", tj. če ima država 10 % dolga glede na to, kar ustvari v enem letu,
sem jo označil za svetlo zeleno in jo označil.
"10 do 25 %" je zame rumene barve, "25 do 75 %" je rdeče, "nad 75 %" pa temno rdeče.
Naj vam predstavim, kako to ocenjujem.
Če si predstavljate, da za en mesec plačate vse svoje račune, ne prejmete plače, temveč se vaša plača prenese
neposredno na banko, da bi poplačali naš državni dolg.
Če to počnete en mesec, hkrati pa plačujete najemnino, bencin, nakupovanje, oblačila in enako stori tudi
uslužbenec bencinske črpalke ali najemnik bencinske črpalke, vam vzame denar, a ga hkrati odda banki.
Če se zgledujete po tem - želimo se hitro znebiti dolgov -, lahko v enem mesecu brez kakršnegakoli ukrepanja odplačate 8 % dolga.
In iz tega sem izpeljal barve, zato sem si rekel: "Okej, še vedno si lahko predstavljam, da bi takšni ljudje to zmogli.
Rumena sem rekla, da v redu, v enem do treh mesecih morda še ne bo državljanske vojne, če bo ves denar šel v banke.
Vendar nisem več prepričan, ali ne bi v Nemčiji prišlo do državljanske vojne, maščevalnega pravosodja ali
česa podobnega, če bi morali vedno oddajati le denar, ki ga zaslužimo, da bi bile banke zadovoljne.
Poglejmo države, kako je videti Evropa, tako priljubljena Evropa: Portugalska s 124 % javnega dolga, Španija s 97 %, Francija z 92
%, Velika Britanija s 93 %, Irska s 119 %, Italija s 128 %, in tako naprej, Luksemburg s 25 %, še vedno precej dobro v
njej - tukaj se bojim -, so praktično samo še rdeče države.
Imamo Bolgarijo s 16 %, ki jo bom še enkrat omenil, in Turčijo. Nekaj jih ne izpolnjuje obveznosti, celotna
skandinavska regija. Estonija z 10-odstotnim državnim dolgom prav tako zelo izstopa, Gruzija, Armenija, Azerbajdžan.
In potem veliki medved, Rusija, 10-odstotni javni dolg, zelena, svetlo zelena, ne temno zelena, ampak še vedno svetlo zelena.
Če sem iskren, bi mi bilo nerodno, če bi bil odgovoren za to.
Ker to je pravzaprav ..., običajno ne živite tako. Ne živiš na kredit in nisi ponosen na to.
Vendar se bomo k temu vrnili pozneje, ko bomo odgovorili na vprašanje, ali je bilo vedno tako?
Lahko bi tudi domnevali, da je bilo v preteklosti verjetno videti drugače in morda je tako tudi zdaj, ali je to povezano z
gospodarsko krizo leta 2008? Poglejmo še en pogled na razvoj.
Toda najprej si oglejmo celoten svet.
Le nekaj držav ni zadolženih; od 173 držav, ki jih pokriva MDS, je danes zadolženih 171 držav. Zelo malo jih je temno zelenih.
O državi smo že razpravljali, a se bom k temu še vrnil.
Težko ga prepoznate, niti roke ne morem držati tako mirno, Kuvajt je še vedno zelen,
Bruneja morda ne poznajo vsi, Malezija je zelena.
Ostali so v neki obliki dolga, vsaj svetlo zeleni, kar je še vedno mogoče, tu že lahko vidimo Iran. Ostali
pa so zadolženi rdeče, rdeče do globoko rdeče barve.
Neprijetno pri dolgu je, da je povezan z obrestmi.
In zdaj se postavlja vprašanje, kdo dejansko plačuje obresti na dolg?
Da bi odgovoril na to vprašanje, si želim ogledati tri skupine.
Skupino 1 sestavljajo zasebna gospodinjstva,
Skupina 2 podjetja
skupina 3 pa država.
Skupina 1, to ste na primer vi, če greste v banko in vzamete posojilo za nakup novega avtomobila.
V tem primeru je zadeva pravzaprav povsem jasna. Odgovorni ste za obresti dolga.
Zdaj se trudite, da bi zaslužili denar za odplačilo dolgov.
Lahko pa tudi rečete, da se ne bom strinjal s to dolžniško norostjo, da ne bom najel nobenega posojila ali kredita.
Na tej točki o tem ne želim soditi.
Toda raziščite: Ali se lahko izognete tej osebni odločitvi, temu mehanizmu zadolževanja?
Oglejmo si skupino 2, podjetja.
V mojem primeru vam bom zdaj predstavil kmetijo, ki med drugim prideluje žita.
Kmet je kupil nov, čudovit traktor.
Financiral ga je prek banke, zato so se zaračunale obresti.
Če si zdaj ogledamo stroške te kmetijske dejavnosti, imamo stroške osebja za kmetijskega pomočnika, ki pomaga kmetu.
Na drugi strani imamo materialne stroške. To je lahko dizelsko gorivo za traktor ali, kot je prikazano tukaj, seme.
In, kot smo že omenili, imamo še tretjič stroške obresti.
Kmetija bo vse te tri stroške kot skupne stroške prenesla na kupca zrnja v prodajni ceni zrnja.
V mojem primeru je kupec zrnja mlin. Žito se v mlinu zmelje v moko.
Za mletje zrnja v moko so potrebni tudi delavni delavci.
Tehnologijo obrata mlina - predpostavimo - in sam mlin prav tako financira banka.
To pomeni, da se tudi tu obračunavajo obresti.
Oglejmo si stanje stroškov v mlinu.
Potem so tu še stroški osebja za delavce, ki se trudijo, materialni stroški, to je
žito s kmetije, in stroški obresti za mlin.
Kot pek kupujem moko v tem mlinu, ki ta strošek vključi v ceno.
To pomeni, da kot ekološki pek kupujem moko v mlinu in da imam spet delavne pomočnike, ki mi jo pomagajo
predelati v kruh in žemlje, ki jih ponudim svojim strankam.
Ker so obrestne mere pri banki trenutno tako ugodne, sem kupil novo pečico.
To seveda vodi tudi v stroške obresti.
Oglejmo si tudi stanje stroškov v moji pekarni.
Potem imam stroške osebja za svoje pekovske pomočnike, imam tudi materialne stroške, moko sem kupil v mlinu, imam pa tudi
stroške obresti, in sicer zaradi nove peči, ki sem jo kupil.
Tudi ceno kruha in žemljic bom izračunal tako, da bodo v njej upoštevani ti trije stroški:
Stroški dela, stroški materiala in stroški obresti.
To prenesem na končnega potrošnika v ceni. In to ste vi in jaz.
Naj na kratko povzamem:
Kmetija bo svoje stroške obresti skupaj s stroški dela in materiala prenesla na kupca zrnja v prodajni ceni zrnja.
Mlin bo stroške obresti skupaj s stroški materiala in dela vključil v prodajno ceno moke.
Kot pek ravnam enako, stroške obresti skupaj s stroški dela in materiala vključim v prodajno ceno kruha.
Vse to plačamo. Z drugimi besedami, kot končni potrošnik plačamo vse stroške vrednostne verige,
vključno s celotnimi stroški obresti. In tako je povsod.
Ne glede na to, ali rezervirate počitniško potovanje ali plačate gotovino za avto, banki plačate vsaj
posredne obresti - tudi če samo kupite sladoled, so povezani s stroški obresti, ki gredo banki.
Na splošno plačamo vse, kar kupimo, vsak račun, ki ga plačamo, bodisi za oblačila, hrano, počitnice, vozila, glasbene
instrumente, ni pomembno, društvene pristojbine - plačamo stroške obresti, ki so vključeni v vrednostno verigo.
To lahko tudi izračunate. Ta znesek v povprečju ni nižji od 40 % nakupne cene.
Če se zdaj sprašujete, ali ste zmagovalec ali poraženec, naj vam razložim malo bolj
verodostojno. Kaj pomeni 40-odstotna nakupna cena?
Tako lahko izračunate. Če poznate svoje mesečne stroške, recimo, da znašajo 2.000 evrov, potem je 40 % 800 evrov.
To pomeni, da banki posredno ali morda neposredno plačate 800 evrov.
Če ekstrapoliramo na leto, pomnoženo z 12, to pomeni 9.600 evrov.
Zdaj morate le še vzeti bančni izpisek ob koncu leta, na katerem so prikazane obresti na stanje kredita.
Potem si lahko ogledate, ali lahko najdete 9.600 evrov.
Če najdete višji znesek, ste zmagovalec, če pa najdete nižjega - v mojem primeru je ta znesek žalostno nižji, mislim, da ne
dobivam več izpiskov obresti -, ste v tem sistemu poraženec.
Toda to še ni vse. Država se vse bolj zadolžuje tudi zato, da bi zaščitila svoje interese.
Poleg tega plačujete tudi obresti na ta dolg - v obliki dajatev in davkov.
Zato si velja ogledati tudi ta državni model, o katerem smo nekaj slišali že v predstavitvi - namignili ste že nanj.
Kako je videti, ko se država zadolži?
V Nemčiji si nemška vlada približno dve tretjini svojih posojil izposodi pri neodvisnih bankah in kreditnih institucijah.
Tretjina pa z državnimi obveznicami. Dve tretjini! Kako to počne?
Od kod banke dobijo denar? Preprosto, izraz smo že slišali: fiat denar. Banke lahko izdajajo knjižni denar.
Država je za to pooblastila banke: Dovoljeno vam je ustvarjati denar.
Načeloma gre, če se osredotočimo na bistvo, za stroj za tiskanje denarja. Banke lahko tiskajo denar.
Edina prednost knjižnega denarja je, da ne potrebujete niti tiskarskega stroja ali celo stroja za kovanje kovancev.
Še vedno varčujejo denar in lahko izumljajo denar.
Potem pa pride država in reče, joj, potrebujem denar, vzame posojilo, je dobra in ga vrne z obrestmi.
Zato nimam pojma, vendar je to zame potencialno slab posel.
Da bi bilo res jasno - dodal sem vrečko z denarjem -, država daje denar bankam, da bi
si ga pozneje izposodila in plačala obresti.
Mislim, da boste lahko bolje upravljali z denarjem.
In zdaj, kot je bilo napovedano, javni dolg.
Ali je to vprašanje zdaj stabilno ali še vedno traja - kakšen je dejanski razvoj državnega dolga?
Oglejmo si to. Če smo odgovorni za obresti na dolgove, potem bi morda morali približno vedeti tudi, kako država ravna z denarjem.
Javni dolg od leta 1995 do leta 2013, vse vrednosti ponovno iz Mednarodnega denarnega sklada.
Spet prikazano kot odstotek bruto domačega proizvoda, ki ga že poznamo.
V zadnjih dveh desetletjih se je v Nemčiji povečal javni dolg.
Lahko vam obljubim, da se to ni zgodilo le v zadnjih dveh desetletjih.
Pogledal sem nazaj - zapisi, ki sem jih našel, se začnejo leta 1950, ko je imela Nemčija državni
dolg v višini 9 milijonov nemških mark, 9 milijonov.
Ne vem natančno, koliko, kako močno je bilo prebivalstvo pet let po koncu vojne.
Če pa predvidevamo, da jih je 70-80 milijonov. To ne bi bilo več kot 20 pfenigov. Niti 20 pfenigov na glavo.
Kje smo bili leta 2011 - to je zadnji podatek, ki sem ga našel - s 24.771 evri na prebivalca?
Ne na prejemnika plače, ampak na prebivalca, torej na vsakega otroka.
Tako lahko preprosto seštejete svoj proračun, da boste vedeli, kolikšen je vaš delež državnega dolga.
Mislim, da je sramotno. Sramotno. Voditi državo na takšen način.
V Franciji se je javni dolg v 20 letih skoraj podvojil, in sicer s 55 % na 92 %.
Anglija je več kot podvojila svoj javni dolg.
Grčija - v tisku že dobro znano - ima ogromen javni dolg.
Zato se sprašujem, zakaj pravzaprav potrebujemo finančne ministre, zakaj potrebujemo vse te ljudi?
Mislim, da bi nam to še vedno lahko uspelo, ali če nadaljujem, Ivo, tudi narkomanom, ki si jih rehabilitiral, bi to uspelo.
Takšno finančno politiko bi lahko vodili.
In še nekaj drugih držav kaže, da je to mogoče:
Bolgarija. Verjetno je tudi za Bolgarijo značilna namera, da postane polnopravna članica EU, zato so se v razmeroma
kratkem času med letoma 2000 in 2013 zmanjšale s 75 % na 16 %.
Tudi Rusija je pri zmanjševanju svojega dolga ravnala na tanko črto. Torej deluje.
Potem pa si oglejmo še našega velikega brata, ki ima izkušnje s "povzročanjem gospodarskih kriz".
112-odstotni državni dolg, 112-odstotni državni dolg!
Kitajska v vzponu, vendar smo to že slišali na predavanju. Kink je verjetno resen.
Tudi Kitajci so verjetno ugotovili, kaj se dogaja.
Mimogrede sem opazil tudi to.
Niso več navdušeni nad poslovanjem v ZDA, izvozom in prejemanjem dolarjev.
Zdaj ste precej zaposleni z nakupom nepremičnin in podjetij v ZDA. Upajmo, da vam bo to koristilo.
In seveda ne smemo pozabiti na Japonsko kot tri največja gospodarstva vsaj
osemdesetih in devetdesetih let prejšnjega stoletja.
Pravi pilot kamikaze iz druge svetovne vojne še enkrat pokaže, kako se to počne.
To je norost. 245-odstotni javni dolg.
Če se pojavi upnik in reče: "Rad bi nazaj denar", lahko Japonci dve leti in pol delajo, ne da bi zaslužili cent.
Vse za banke, vse za banke.
Težava je v tem, da bi morali v dveh letih in pol še vedno plačevati obresti, ki sploh niso vključene v izračun.
Da, potem pa sem si dovolil navesti še nekaj držav, ki smo jih iz zadnjih sporočil za javnost že dobro spoznali,
ne da bi pri tem izrekel kakšno pomembno politično sodbo:
Tu je Sirija, poglejmo, kako ravna z denarjem.
Vedo tudi, kakšen je 183-odstotni javni dolg.
In od tu naprej se sesuje, Sirija ne daje več nobenih informacij o državnem dolgu, sumim, da bo še naprej padal.
Lahko si ogledamo Iran, ki ni ravno najbolj naklonjen svojim mednarodnim partnerjem, ki
se iz nekega razloga osredotočajo na dolg.
In potem država, temno zelena država, Libija, od leta 2003, mislim, da je bila, 0 % javnega dolga,
nobenega dolga več, svobodna, brez dolga. Deluje, kajne?
Naj na kratko povzamem. Kaj naj bi torej vedeli o dolgu, če tega niste vedeli že prej?
Seveda plačujete obresti na osebna posojila, vendar z davki in dajatvami plačujete tudi državni dolg.
In kar je za nekatere od vas morda novost, z vsakim nakupom plačujete obresti, obresti na dolg.
In ker lahko ta denar ustvarja le peščica, smo se naučili in že slišali, da bo prišlo do
prerazporeditve, da mora priti do prerazporeditve bogastva.
Zato menim, da je pomembno, da razmislimo - in počasi že prehajam v fazo pristajanja - ali želimo kaj spremeniti?
Ne želim predstaviti rešitve, tudi zato, ker ne želim nujno izgledati kot vseved in misliti, da je rešitev dejansko jasna.
Če ujamete tatiča pri kraji, mora vrniti plen, kajne?
O drugih rešitvah ni treba razpravljati.
Vendar si lahko predstavljam, da v našem primeru ni nujno, da gre za ugrabitelja torbic.
To, kar smo slišali od Christopha Hörstela, je zelo kakovostno.
Ali to, kar smo videli v oddaji Kla.TV ob 50. obletnici smrti Johna F. Kennedyja,
lahko vidite, da ne gre za ugrabitelja torbic.
Zato se lahko zgodi, da en sam namig - videli smo ga, dajte ga ven - morda ne bo dovolj.
Potem sem prinesel še dve ponudbi.
Joshua Stamp, ki je bil tudi direktor Bank of England, je dejal: "Če želite biti še naprej sužnji bank in
plačevati za svoje zasužnjevanje, potem naj banke še naprej ustvarjajo denar in nadzorujejo posojila."
Lahko rečeš kaj takega in ljudje so še vedno nekoliko zaspani. To je najbolj noro.
Henry Ford je prav tako dobro poznan, znamka avtomobilov:
"Če bi ljudje razumeli monetarni sistem, bi do jutri zjutraj prišlo do revolucije."
O teh stvareh lahko preberete na internetu, saj so dobro znane.
Zastavljam si vprašanje: Zakaj je tako težko navdihovati ljudi, kot je to s svojo pesmijo pokazala ta mlada deklica?
Na koncu pa bi rad na hitro zavil in postavil vprašanje: kdo je zdaj dejansko odgovoren?
Kdo je odgovoren za te razmere?
Ali so za to bedo odgovorne banke?
Na to vprašanje bi odgovoril z "ne", saj ravnajo v skladu z veljavno zakonodajo.
Ali je za to odgovorna država, vlade, politiki? Tudi tu bi na vprašanje odgovoril z odgovorom: Ne.
Ker imajo vaš in naš mandat.
Kdo je zdaj odgovoren? Mi. Ah ja, razumem, vi. Tudi jaz. Mi smo odgovorni.
Toda kaj je zdaj ključ do sprememb?
Rad bi vam posredoval dve ali tri misli, ki se popolnoma ujemajo s tem, kar smo že slišali od Christopha Hörstela.
Kako je mogoča trajnostna sprememba?
Po mojem mnenju je to mogoče le, če se vidimo kot narod. Razumevanje sebe kot ljudstva.
Nekoč sem skoval stavek - počakajte trenutek in preverite, ali vam je všeč - "Ljudstvo lahko zelo dobro živi brez tirana.
Toda tiran se težko znajde brez "ljudstva", kajne?
Ljudje moramo ponovno razumeti, da dajemo moč tistemu, komu jo damo. Da jo imamo v svojih rokah.
In zdaj se seveda postavlja vprašanje: Kako naj postanemo eno ljudstvo?
Kako to deluje? Tu lahko govorim iz lastnih izkušenj. Če še enkrat poudarim tri točke, je to samo
zato, da pokažem, kaj je potrebno, da postaneš narod.
To je povezano z razumevanjem, razumevanjem. To je povezano s ponovnim soočanjem s stvarmi.
Da stvari ne sprejmeš, pogoltneš in jih narediš, ampak jih začneš premišljevati.
Zakaj torej postanete ljudje? To lahko razložim zelo preprosto.
Imeli smo več stikov S&G, več stikov AZK in vsak telefonski klic, ki sem ga opravil, morda lahko to
potrdite, je vodil navzgor, takoj se je povezal.
Tam so bili ljudje, ki so mi takoj dali vedeti, da razmišljajo. Tudi oni razmišljajo. Tudi oni želijo razumeti.
Prav tako niso hitri in vse povedo narobe, vendar: Kako je to povezano?
In iz želje po razumevanju pride razumevanje. Iz razumevanja pa prihaja povezanost.
Na primer, razumeti moramo, naučiti se moramo razumeti, da denar ne more delovati.
Samo kot primer. Denar ne deluje.
Prav tako lahko, navezal se bom na prejšnjega govornika, za vas pripravim majhno domačo nalogo.
Zakaj ne bi položili bankovca za 10 evrov poleg pomivalnega korita, ki ga zvečer niste pospravili?
Potem pa zaprete kuhinjska vrata in naslednje jutro vstopite v kuhinjo.
Takrat boste videli, ali je denar deloval.
V našem gospodinjstvu je več ljudi. Verjetno bi zaklenil vrata, sicer bi bankovec za 10 evrov
izginil in še vedno bi moral pomivati posodo.
To, da postanete ljudje, je v veliki meri povezano s spremembami in pripravljenostjo na spremembe.
Pripravljenost na spremembe zame pomeni tudi ponovno prevzemanje odgovornosti ali nekaj
podobnega kot zaključne besede, ki sem si jih zapisala:
Skupaj lahko dosežemo spremembe. Začnite pri sebi, spremenite nekaj zase.
To je tako drugačen odnos srca. To lahko zares rečem za svoje kurirje.
To je tema strategije 2+, ki jo je Ruth že omenila. Gradimo mrežo s kurirji.
Z vsakim posameznikom je vzpostavljena srčna povezava, saj se zavedam, da si vsakdo želi nekaj
spremeniti. Vsak dela na sebi, vsak začne najprej pri sebi.
Skupaj se stopi. Ni treba imeti velikih govorov, vse se preprosto zgodi.
To zlitje, to, da postanete družina, vodi v mreženje. Mislim, da je to nekaj novega.
Na svetu je bilo res veliko karizmatičnih voditeljev.
Z dobrimi idejami, resnično vizionarskim pristopom in sposobnostjo navduševati ljudi.
Vendar pa se mi zdi, da je naš čas zdaj namenjen ljudem, ki rastejo skupaj od spodaj navzgor.
To je tudi izvirno, kar sem zapisal od prejšnjega govornika:
Skupna rast od spodaj navzgor. Spremembe morajo priti od spodaj navzgor.
Gre za mreženje, za ljudi, ki se čutijo kot narod. Kar naenkrat se zavemo, da stikov ne ustvarjamo na
Facebooku, temveč s pravimi stiki, ki imajo roke in noge.
Vedno bolj prehajamo na bistvo. Ne žalujemo.
S sodelavci radi razpravljamo o političnih vprašanjih.
Toda hitro se usmerimo na vprašanje: Ali ste pripravljeni vložiti čas?
Ste pripravljeni vlagati sami? Tako postanete ljudje.
Mislim, da vsi ali večina od vas pozna časopis S&G, "Stimme und Gegenstimme". To je strategija S&G. In zato -
nimam svoje govorniške mize - oglašujem našo mizo S&G.
Pojdite tja. Če še ne veste, je S&G več kot le časopis.
Zame je S&G način, da, način, kako postati človek.
Način, kako se zbrati kot ljudstvo. In zato je zadnja stvar, ki jo moram povedati, ta: Pridružite se! Hvala. Hvala.