Hej alla, det är verkligen en stor ära att få stå här längst fram. Tack så mycket Ivo.
Jag tycker att det är bra att vara här idag. Det är alltid bra att vara på rätt plats vid rätt tidpunkt, eller hur?
Jag har ofta varit på fel plats vid fel tillfälle. När det gäller mindre trafikolyckor brukar man säga till sig
själv att man önskar att man hade kört på ett annat sätt.
Men idag känner jag bara att det här är exakt rätt plats, rätt tid. Och i allmänhet känner jag något liknande, kanske
känner du igen den här känslan också, vintern är över och det finns en sådan vårluft i den, dessa första varma dagar i mars.
Jag anar något där inne, att vi har gynnats av en förändring, som mänsklighet, som folk.
Jag var nyligen i Wien igen - jag åker dit ibland i affärer - och promenerade på gatorna och besökte även parlamentet.
Och där fanns byster av republikens grundare som utropade Republiken Österrike. Och på något sätt rörde det mitt hjärta så
mycket att jag tänkte att kanske vid den tiden - jag vill inte döma det nu, utropandet av Republiken Österrike, det är inte
poängen - men kanske vid den tiden när de kämpade för det eller vad det nu var som rörde dem, trodde de kanske inte att det
någonsin skulle komma så långt, att det någonsin skulle lyckas, att en sådan annorlunda värld någonsin skulle vara möjlig.
Och sedan slutade det faktiskt med att de blev ett fiasko.
Jag hoppas att ingen av oss slutar som en byst, men att vi ändå kan uppleva den här nya världen. Att vi kan uppleva den här
förändringen som Christoph Hörstel nämnde. Att vi inte bara pratar om det, inte bara drömmer om
det, utan att vi faktiskt kan uppleva förändring.
Ja, det stämmer. Titeln på min presentation är: "Skuldränta, vad du bör veta om det!"
Kanske känner du som jag gjorde när jag var ung - även om jag bara lånade pengar till en glass, även om det
bara var en D-mark på den tiden - så blev jag alltid jätteglad när jag kunde betala av skulden.
Så är det än idag, oavsett om det handlar om 10 euro eller inte. Jag blev bara riktigt lättad i hjärtat
när jag helt enkelt blev av med den här dumma skulden.
Är det någon annan som känner så? Jag är inte helt ensam, okej.
Då känner du igen känslan. Det är helt enkelt skönt att kunna leva utan skulder.
Våra politiker, företagsledare, finansministrar och regeringschefer verkar på något
sätt ha en annan uppfattning om skulder.
Om man tittar på hur statsskulden utvecklas skulle man snarare kunna tro att skuldsättning nu är en
del av det goda beteendet i en blomstrande ekonomi.
Och om amortering - jag vet inte, det talas inte om amortering alls.
Allt jag någonsin hör talas om är nya skulder, högre räntor som måste betalas, men tanken på att kanske betala
tillbaka dem undgår mig på något sätt. Jag hör inte det.
Jag har därför tagit med mig en grafik som en första överblick. Europa och världens länder har redan varit lite av ett ämne i
dag, bland annat lite om skulder och det finansiella systemet. Hur mycket skuld har länderna egentligen? I Europa, till exempel.
Och jag har illustrerat detta - med hjälp av officiella siffror från Internationella valutafonden -
skuldkvoten i förhållande till bruttonationalprodukten.
Bruttonationalprodukten är summan av alla varor och tjänster som produceras i ett land.
Allt som produceras där, allt som tas emot i form av arbetsinsatser, registreras där, och de
skulder som det här landet då har ställs i proportion.
Och jag har tagit mig friheten att göra en bedömning.
En rating som säger "ingen skuld" är mörkgrön för mig. Jag kan genast säga att det inte finns något mörkgrönt land i Europa.
Jag tänkte en gång "10%", dvs. om ett land har 10% skuld i förhållande till vad det genererar under ett
år, då kallade jag det ljusgrönt och markerade det.
"10 till 25 %" har en gul färg för mig, "25 till 75 %" är rött och "över 75 %" är mörkrött.
Låt mig ge dig en uppfattning om hur jag bedömer detta.
Om du tänker dig att du betalar alla dina räkningar under en månad får du ingen lön, utan din lön överförs
direkt till banken i syfte att betala av vår statsskuld.
Om du gör detta i en månad, men samtidigt betalar din hyra, betalar för bensin, betalar för shopping, betalar för kläder, och
bensinstationsföreståndaren eller hyresgästen på bensinstationen gör samma sak, tar han
pengarna från dig, men ger dem också till banken.
Om du använder detta som modell - vi vill bli av med våra skulder snabbt - så kan du klara av att
betala av 8% på en månad utan att göra någonting.
Och från det härledde jag färgerna, så jag sa, okej, jag kan fortfarande tänka mig att
ett sådant folk skulle kunna klara av det.
Jag sa, okej, en till tre månader, det kanske inte blir något inbördeskrig än om alla pengar går till bankerna.
Men jag är inte längre säker på att vi inte skulle ha inbördeskrig eller medborgargarden eller vad det nu
kan vara i Tyskland om vi bara behövde lämna ifrån oss de pengar vi tjänar för att hålla bankerna nöjda.
Så låt oss titta på länderna, hur ser Europa ut, det mycket älskade Europa: Portugal 124 procent statsskuld, Spanien 97
procent, Frankrike 92 procent, Storbritannien 93 procent, Irland 119 procent, Italien 128 procent, och det fortsätter så här,
Luxemburg med 25 procent, fortfarande ganska bra faktiskt - jag flippar ut här - det finns praktiskt taget bara röda länder.
Vi har Bulgarien med 16 procent, jag ska gå in på det igen, Turkiet. Ett fåtal är på obestånd, hela den skandinaviska
regionen. Estland med en statsskuld på 10 procent är också riktigt slående, Georgien, Armenien, Azerbajdzjan.
Och så den stora björnen, Ryssland, 10 % statsskuld, grön, ljusgrön, inte mörkgrön, men ändå ljusgrön.
Ärligt talat skulle jag skämmas om jag var ansvarig för det.
För det är faktiskt... man lever normalt inte så. Man lever inte på kredit och är stolt över det.
Men vi återkommer till detta senare när vi svarar på frågan om det alltid har varit så här.
Man skulle också kunna tänka sig att det såg annorlunda ut förr och kanske gör det nu, har det med den ekonomiska
krisen 2008 att göra? Låt oss ta en titt på utvecklingen igen.
Men låt oss först ta en titt på hela världen.
Endast ett fåtal länder är inte skuldsatta; 171 av de 173 länder som omfattas av IMF är
skuldsatta idag. Det är väldigt få som är mörkgröna.
Vi har redan pratat om landet, jag återkommer till det.
Man känner knappt igen det, jag kan inte ens hålla handen så stadigt, Kuwait är fortfarande grönt,
kanske inte alla känner till Brunei, Malaysia är grönt.
Och resten är i någon form av skuld, åtminstone ljusgrön, det är fortfarande möjligt, vi kan redan se Iran
här. Men resten är röda, röda till djupt röda i skuld.
Och den obehagliga faktorn med skulder är att de för med sig ränta.
Och nu uppstår frågan: vem betalar egentligen räntan på skulden?
För att besvara denna fråga skulle jag vilja titta på tre grupper.
Grupp 1 består av privata hushåll,
Grupp 2 bolagen
och Grupp 3 staten.
Grupp 1, det är du, till exempel om du går till banken och tar ett lån för att betala för din nya fina bil.
I det här fallet är saken faktiskt ganska klar. Du är ansvarig för skuldräntan.
Så nu arbetar du hårt för att tjäna pengar för att betala av dina skulder.
Men man skulle också kunna säga att jag undviker den här skuldgalenskapen, jag tar inga lån eller krediter.
Det vill jag inte uttala mig om i nuläget.
Men undersök: Kan du undkomma detta personliga beslut, denna skuldsättningsmekanism?
Låt oss ta en titt på grupp 2, bolagen.
I mitt fall kommer jag nu att presentera en gård där man bland annat odlar spannmål.
Bonden har köpt en ny, fin traktor.
Han finansierade det via banken, så ränta debiteras.
Om vi nu tittar på kostnadsbilden för det här jordbruksföretaget har vi arbetskostnaderna för
den jordbruksassistent som hjälper jordbrukaren.
Å andra sidan har vi materialkostnaderna. Det kan vara dieselbränsle till traktorn eller, som här, utsäde.
Och, som redan nämnts, har vi för det tredje räntekostnaderna.
Gården kommer att överföra alla dessa tre kostnader som totala kostnader i
försäljningspriset för spannmålen - till spannmålsköparen.
I mitt fall är spannmålsköparen en kvarn. Spannmålen mals till mjöl i kvarnen.
Och för att kunna mala säden till mjöl behövs även här hårt arbetande arbetare.
Anläggningstekniken för bruket - låt oss anta - och själva bruket finansieras också av banken.
Det innebär att ränta löper även här.
Låt oss ta en titt på kostnadsbilden för kvarnverksamheten.
Sedan har vi personalkostnaderna för de hårt arbetande arbetarna, vi har materialkostnaderna, det vill säga
spannmålen från gården, och vi har räntekostnaderna för kvarnen.
Som bagare köper jag mitt mjöl från denna kvarn, och kvarnen kommer att föra över denna kostnadspost på priset.
Det innebär att jag som ekologisk bagare köper mitt mjöl från kvarnen och har hårt arbetande medarbetare som
hjälper mig att förvandla det till bröd och frallor som jag sedan säljer vidare till mina kunder.
Eftersom räntorna på banken är så gynnsamma just nu köpte jag en ny ugn.
Och detta leder naturligtvis också till räntekostnader.
Låt oss också ta en titt på kostnadsläget i min bageriverksamhet.
Sedan har jag personalkostnader för mina bagarassistenter, jag har också dessa materialkostnader, jag köpte
mjölet från kvarnen, och jag har också räntekostnader, nämligen för den nya fina ugnen som jag köpte.
Jag kommer också att beräkna priset på mitt bröd och mina frallor på ett sådant sätt att dessa tre kostnader återspeglas där:
Mina personalkostnader, mina materialkostnader och räntekostnaderna.
Och jag för detta vidare till slutkonsumenten i priset. Och det är du och jag.
Låt mig sammanfatta kort:
Gården kommer att överföra sina räntekostnader tillsammans med arbets- och materialkostnaderna i
försäljningspriset för spannmålen till spannmålsköparen.
Kvarnen kommer att föra över sina räntekostnader tillsammans med material- och
arbetskostnaderna på försäljningspriset för mjölet.
Och som bagare gör jag samma sak, jag för över mina räntekostnader med arbets- och
materialkostnaderna i försäljningspriset på brödet.
Vi betalar allt detta. Med andra ord betalar vi som slutkonsument hela kostnaden för värdekedjan,
inklusive hela räntekostnaden. Och så är det överallt.
Oavsett om du bokar en semesterresa eller betalar kontant för en bil så betalar du åtminstone indirekt ränta till
banken - även om du bara köper en glass så är det räntekostnader inblandade och de går till banken.
Sammantaget betalar vi för allt vi köper, för varje räkning vi betalar, oavsett om det gäller kläder, mat, semester, fordon,
musikinstrument, det spelar ingen roll, föreningsavgifter - vi betalar de räntekostnader som ingår i värdekedjan.
Och du kan göra matematiken. Detta är ett belopp som i genomsnitt inte är mindre än 40 % av köpeskillingen.
Om du nu undrar om du är en vinnare eller en förlorare, låt mig förklara lite mer trovärdigt. 40% inköpspris, vad betyder det?
Så du kan göra matematiken. Om du känner till dina månadskostnader, låt oss säga att du har
månadskostnader på 2 000 euro, så är 40 % 800 euro.
Det innebär att du indirekt, eller kanske direkt, betalar 800 euro till banken.
Extrapolerat över året gånger 12 blir det 9.600 euro.
Och nu behöver du bara ta ditt kontoutdrag i slutet av året, där räntan på ditt kreditbelopp framgår.
Då kan du ta en titt och se om du kan hitta 9 600 euro.
Och om du hittar ett belopp som är högre, då är du en vinnare, och om du hittar ett som är lägre - i mitt fall är det
sorgligt lägre, jag tror inte att jag får några fler räntebesked - då är du en förlorare i det här systemet.
Men det är inte allt. Staten blir också alltmer skuldsatt för att kunna skydda sina intressen.
Och du betalar också ränta på denna skuld - i form av tullar och skatter.
Så det är också värt att ta en titt på denna statsmodell, som vi redan har hört lite om
i presentationen - du har redan antytt det.
Hur ser det ut när staten skuldsätter sig?
I Tyskland lånar den tyska staten cirka två tredjedelar av sin kreditvolym från oberoende banker och kreditinstitut.
Och en tredjedel via statsobligationer. Två tredjedelar! Hur gör han det?
Varifrån får bankerna sina pengar? Helt enkelt, vi har redan hört termen: fiat-pengar. Bankerna har rätt att ge ut bokpengar.
Staten har gett bankerna tillstånd att göra detta: Man får skapa pengar.
I princip, när man går till botten med det, en pengatryckningsmaskin. Bankerna får trycka pengar.
Den enda fördelen med bokpengar är att du inte ens behöver en tryckpress eller ens en myntpräglingsmaskin.
De sparar fortfarande pengarna och får uppfinna pengar.
Och sedan kommer staten och säger, jaja, jag behöver pengar, tar ett lån och är snäll och betalar tillbaka det med ränta.
Så jag har ingen aning, men för mig är detta potentiellt en dålig affär.
För att göra det riktigt tydligt - jag har lagt till den lilla pengapåsen - ger staten pengar till
bankerna för att de senare ska låna dem och betala ränta.
Och jag tror att du kanske kan hantera dina pengar bättre.
Och nu, som tidigare meddelats, statsskulden.
Är detta faktiskt en stabil fråga nu, eller pågår den fortfarande - hur ser den faktiska utvecklingen av statsskulden ut?
Låt oss ta en titt på detta. Om vi är ansvariga för skuldräntorna borde vi kanske också
veta ungefär hur staten hanterar pengarna.
Statsskuld 1995 till 2013, alla värden från Internationella valutafonden.
Återigen i procent av bruttonationalprodukten, vilket vi redan vet.
Sedan har vi en ökande statsskuld under de senaste två decennierna i Tyskland.
Och jag kan lova er att detta inte bara har varit fallet under de senaste två decennierna.
Jag tittade tillbaka - de uppgifter jag hittade började 1950, då Tyskland hade en statsskuld på 9 miljoner D-mark, 9 miljoner.
Jag vet inte exakt hur mycket, hur stark befolkningen var, fem år efter krigsslutet.
Men om vi antar 70 - 80 miljoner. Det skulle inte ha varit mer än 20 pfennig. Inte ens 20 pfennig per huvud.
Var befann vi oss 2011 - det är den senaste siffran jag hittade - med inte mindre än 24.771 euro per invånare?
Inte per löntagare, utan per invånare, det vill säga för varje barn.
Så du kan helt enkelt lägga ihop din budget, så vet du din andel av statsskulden.
Pinsamt, tycker jag. Pinsamt. Att faktiskt leda ett land på det här sättet.
Frankrike, som ständigt ökar från 55% till 92% statsskuld, nästan fördubblades på 20 år.
England, mer än fördubblade sin statsskuld.
Grekland - redan välkänt i pressen - enorm statsskuld.
Så jag frågar mig själv: Varför behöver vi egentligen finansministrar, varför behöver vi alla dessa människor?
Jag tror att vi fortfarande skulle kunna klara det, eller för att fortsätta där du slutade, de drogmissbrukare
som du rehabiliterade skulle ha klarat det också, Ivo.
De hade kunnat hantera en sådan finanspolicy.
Och så finns det några andra länder som visar att det är möjligt:
Bulgarien. Sannolikt också präglade av Bulgariens avsikt att bli fullvärdig medlem i EU, lyckades de också minska
från 75% till 16% på relativt kort tid mellan 2000 och 2013.
Och Ryssland har också lyckats med konststycket att minska sin skuld. Så det fungerar.
Och låt oss sedan ta en titt på vår storebror, som har erfarenhet av att "orsaka ekonomiska kriser".
112% statsskuld, 112% statsskuld!
Kina, på uppgång, men vi har redan hört det i en föreläsning. Kinken är förmodligen allvarlig.
Kineserna har förmodligen också insett vad som händer här.
Jag noterade också detta i förbigående.
De är inte längre entusiastiska över att göra affärer i USA, exportera och ta emot dollar.
Ni är nu fullt upptagna med att köpa fastigheter och företag i USA. Låt oss hoppas att det gör dig gott.
Och sedan får man naturligtvis inte glömma Japan när man talar om de tre stora ekonomierna under åtminstone 1980- och 1990-talen.
En riktig kamikazepilot från andra världskriget visar hur man gör det igen.
Det är vansinne. 245% statsskuld.
Om en fordringsägare kommer och säger: "Jag vill ha tillbaka pengarna", då får japanerna arbeta
i två och ett halvt år utan att tjäna ett öre.
Allt till bankerna, allt till bankerna.
Och problemet är att de fortfarande skulle behöva betala ränta under de två och ett halvt
åren, och det ingår inte ens i beräkningen.
Ja, och sedan har jag tagit mig friheten att lägga till några länder där nere, kanske utan att göra några
större politiska bedömningar, som vi redan har lärt känna väl genom de senaste pressmeddelandena:
Här har vi Syrien, låt oss se hur Syrien hanterar pengarna.
De vet också hur det känns med en statsskuld på 183 procent.
Och härifrån kollapsar det, Syrien ger inte längre någon information om statsskulden, jag
misstänker att den kommer att fortsätta att gå ner.
Vi kan ta en titt på Iran, som inte precis gör sig förtjänt av sina internationella partner,
som av någon anledning verkar fokusera på skulder.
Och sedan landet, det mörkgröna landet, Libyen, sedan 2003 tror jag det var, 0% statsskuld, ingen
mer skuld, fri, skuldfri. Det fungerar, eller hur?
Låt mig sammanfatta kort. Vad ska du veta om skulder om du inte visste det tidigare?
Visst, du betalar ränta på dina personliga lån, men du betalar också - via skatter och avgifter - för statsskulden.
Och vad som kanske är nytt för en del av er, med varje enskilt köp betalar du ränta, ränta på skuld.
Och eftersom det bara är ett fåtal som får skapa dessa pengar har vi också lärt oss och redan hört att det kommer att ske
en omfördelning, det måste ske en omfördelning av rikedomarna.
Och det är därför jag tycker att det är viktigt att vi tänker på det - och jag är redan långsamt på
väg in i landningsfasen - vill vi ändra på något?
Jag vill inte presentera en lösning, också för att jag inte nödvändigtvis vill framstå som en
besserwisser och tro att lösningen faktiskt är klar.
Om du kommer på en tjuv med att stjäla måste han lämna tillbaka bytet, eller hur?
Det finns inget behov av att diskutera någon annan lösning.
Men jag kan tänka mig att det i vårt fall inte nödvändigtvis är en väskryckare.
Det vi har hört från Christoph Hörstel är av mycket hög kaliber.
Eller det vi såg i Kla.TV-programmet - 50-årsdagen av John F. Kennedys död - ni kan se att detta inte är en väskryckare.
Så det kan mycket väl vara så att en enda antydan - vi har sett igenom det, ge ut det - kanske inte räcker.
Sedan tog jag med mig ytterligare två offerter.
Joshua Stamp, som också var chef för Bank of England, har sagt: "Om ni vill fortsätta att vara bankernas slavar och
betala för ert eget förslavande, låt då bankerna fortsätta att skapa pengar och kontrollera krediterna".
Man kan säga något sådant och folk sover på något sätt fortfarande lite grann. Det är det som är så galet med det.
Och Henry Ford är också välkänd, bilmärket:
"Om folk förstod det monetära systemet skulle vi ha en revolution innan morgondagen."
Du kan läsa om dessa saker på internet, de är välkända.
Jag ställer mig frågan: Varför är det så svårt, som denna unga flicka har visat här med sin
sång, att det är så svårt att inspirera människor?
Och jag skulle vilja ta en snabb sväng i slutet och ställa frågan: Vem är egentligen ansvarig nu?
Vem bär ansvaret för denna situation?
Är det bankerna som är ansvariga för eländet?
Jag skulle besvara frågan med "Nej", eftersom de agerar i enlighet med gällande lagstiftning.
Är staten, är regeringarna, är politikerna ansvariga? Även här skulle jag besvara frågan med svaret: Nej.
För de har ert mandat, de har vårt mandat.
Så vem är ansvarig nu? Vi. Ah ja, nu har jag dig, du. Jag också. Vi är ansvariga.
Men vad är nyckeln till förändring nu?
Och jag skulle vilja förmedla två eller tre tankar som ligger helt i linje med vad vi redan har hört från Christoph Hörstel.
Hur är en hållbar förändring möjlig?
Enligt min mening är det bara möjligt om vi ser oss själva som ett folk. Förstår oss själva som ett folk.
Jag myntade en gång uttrycket - vänta lite och se om du gillar det - "Folket kan leva mycket bra utan en tyrann.
Men tyrannen har svårt att klara sig utan "folket", eller hur?
Vi som folk måste återigen förstå att vi ger makt till den vi ger den till. Att vi har den i våra händer.
Och nu är naturligtvis frågan: Men hur blir vi ett folk?
Hur fungerar det? Och här kan jag verkligen tala utifrån min egen erfarenhet. Om jag lyfter fram tre punkter igen, så
är det bara för att visa vad som krävs för att bli en nation.
Det har något att göra med att förstå, att begripa. Det har något att göra med att komma till rätta med saker och ting igen.
Att man inte bara tar saker, sväljer dem och gör dem, utan att man börjar tänka igenom dem.
Så varför blir man ett folk? Jag kan förklara det ganska enkelt.
Vi har haft flera S&G-kontakter, flera AZK-kontakter och varje enskilt telefonsamtal som jag har gjort, kanske ni kan
bekräfta detta, har lett fram, det har kopplats upp omedelbart.
Det fanns människor där som genast fick mig att inse att de tänker. De tänker också. De vill också förstå.
De är inte heller snabba och säger allt fel, men: Vänta lite, hur hänger det ihop?
Och från viljan att förstå kommer förståelsen. Från förståelse kommer samhörighet.
Vi måste till exempel förstå, vi måste lära oss att förstå, att pengar inte kan fungera.
Bara för att ta ett exempel. Pengar fungerar inte.
Du kan också, jag tar upp föregående talare, en liten hemuppgift för dig.
Varför lägger du inte en tioeurosedel bredvid den disk som du inte gjorde på kvällen?
Och sedan stänga köksdörren och gå in nästa morgon.
Då kommer du att se om pengarna har fungerat.
Det finns flera personer i vårt hushåll. Jag skulle nog låsa dörren, för annars skulle 10-eurosedeln
vara borta och jag skulle fortfarande behöva diska.
Att bli ett folk har mycket att göra med förändring och viljan att förändras.
För mig innebär förändringsvilja också att ta ansvar igen, eller något liknande slutorden, jag skrev ner dem själv:
Tillsammans kan vi göra skillnad. Börja med dig själv, förändra något för dig själv.
Det är en så annorlunda relation till hjärtat. Det kan jag verkligen säga om mina kurirer.
Detta är ämnet för Strategi 2+, som Ruth nämnde tidigare. Vi håller på att bygga upp ett nätverk med kurirer.
Det finns en hjärtlig kontakt med varje individ eftersom jag inser att alla vill förändra något. Alla
arbetar med sig själva, alla börjar med sig själva först.
Det smälter samman. Man behöver inte hålla några stora tal, det bara händer.
Och denna sammansmältning, detta att bli en familj, leder till nätverkande. Jag tycker att det är nytt.
Det har verkligen funnits många karismatiska ledare i världen.
Med goda idéer, med ett genuint visionärt förhållningssätt, med förmågan att inspirera människor.
Men det jag känner att vår tid får nu är ett folk som växer samman från botten och upp.
Detta är också original igen, vad jag skrev ner från den föregående talaren:
Växa tillsammans från botten och upp. Förändring måste komma nerifrån och upp.
Det är nätverksbyggandet, det är de här människorna som känner sig som ett folk. Som plötsligt inser att vi
inte bygger upp våra kontakter på Facebook, utan med riktiga kontakter som har armar och ben.
Vi går mer och mer rakt på sak. Vi klagar inte.
Vi tycker om att diskutera politiska frågor med våra arbetskamrater.
Men vi kanaliserar snabbt till frågan: Är du beredd att investera tid?
Är du redo att investera i dig själv? Och det är så man blir ett folk.
Och alla ni, tror jag, eller de flesta av er, känner till S&G, tidningen "Stimme und Gegenstimme". Det är S&G:s
strategi. Och det är därför - jag har inte mitt eget talarbord - jag gör reklam för vårt S&G-bord.
Gå dit. Om du inte vet det än så är S&G mer än bara en tidning.
För mig är S&G ett sätt, ja, ett sätt att bli ett folk.
Ett sätt att samlas som ett folk. Och det är därför det sista jag har att säga är: "Kom in! Tack, tack, tack. Tack, tack, tack.