Projev Stratforu: "100 let útoků USA na německo-ruské přátelství"
Chicagská rada pro globální záležitosti. 4. února 2015, Chicago, USA
Jmenuji se Nick Brand a jsem ředitelem společných programů v Chicagské radě pro globální záležitosti.
Děkujeme, že jste přišli.
Využívám této příležitosti, abych zde v Chicagské radě přivítal George Friedmana.
Myslím, že je tu poprvé, děkuji, že je tu s námi.
George Friedman: Žádné místo nemůže zůstat dlouhodobě klidné.
Dokonce ani USA, myslím tím, že nás (USA) vždy provázejí (nebo ovlivňují) války.
Domnívám se, že Evropa se nevrátí k velkým válkám, ale vrátí se k lidské normálnosti:
Bude mít své války, období míru a bude ztrácet životy.
Nebude to 100 milionů mrtvých jako v minulé válce, ale myšlenka evropské vyvolenosti k tomu, myslím, přispěje.
V Evropě dojde ke konfliktům, k těm už došlo v Jugoslávii a nyní i na Ukrajině.
Vztahy Evropy se Spojenými státy - nemáme žádné vztahy s Evropou.
Máme vztahy s Rumunskem, s Francií, ale neexistuje Evropa, se kterou by USA měly vztahy.
Otázka z publika: Je islámský extremismus hlavní hrozbou pro Spojené státy a odezní, nebo bude existovat i nadále?
George Friedman: Pro Spojené státy představuje problém, ale ne existenční hrozbu.
Musíme se tím náležitě zabývat. Máme i jiné zahraničněpolitické zájmy.
Hlavním zájmem zahraniční politiky USA v minulém století, za první a druhé světové války i za studené války,
byly vztahy mezi Německem a Ruskem, protože spojené jsou jedinou mocností, která nás může ohrozit.
Naším hlavním zájmem bylo zajistit, aby k tomu nedošlo.
Jste-li Ukrajinec, budete hledat, kdo jediný vám může pomoci, a to jsou Spojené státy.
Minulý týden, tedy asi před deseti dny, navštívil Ukrajinu vrchní velitel amerických pozemních sil v Evropě generál Ben Hodges.
Oznámil tam, že na Ukrajinu brzy oficiálně dorazí američtí vojenští poradci.
Ve skutečnosti tam rozdával medaile ukrajinským bojovníkům, ačkoli americký vojenský
protokol zakazuje udělování medailí cizincům.
Udělal to však proto, že chtěl ukázat, že ukrajinská armáda je jeho armádou. Pak odešel.
A nyní Spojené státy dodávají zbraně, dělostřelectvo a další vojenské vybavení pobaltským státům -
pobaltským státům, Rumunsku, Polsku a Bulharsku.
To je velmi zajímavá poznámka.
Spojené státy včera oznámily, že hodlají Ukrajině dodat zbraně.
To bylo popřeno, ale dělají to, zbraně jsou dodávány.
Při všech těchto akcích USA jednají mimo NATO.
Je to proto, že rozhodnutí NATO musí být přijímána jednomyslně všemi členy NATO.
Podstata celé věci spočívá v tom, že USA budují kolem Ruska sanitární kordon, bezpečnostní pásmo.
A Rusko to ví. Rusko se domnívá, že USA mají v úmyslu rozbít Ruskou federaci.
Nemyslím si, že je chceme zabít, chceme jim jen ublížit nebo přidat škodu.
Každopádně jsme se vrátili do staré hry.
A když se zeptáte Poláka, Maďara nebo Rumuna, zjistíte, že žijí v úplně jiném světě než Němci,
a Němci žijí v úplně jiném světě než Španělé.
V Evropě tedy panují neshody.
Ale řeknu vám přesně, co budou Ukrajinci preferovat: budou se snažit přivést USA do své země.
Spojené státy ze svého základního zájmu kontrolují všechny světové oceány.
Žádná mocnost to nikdy neudělala.
Proto napadáme národy tohoto světa a oni s tím nemohou nic dělat.
To je velmi pěkné.
Základem naší moci je udržení kontroly nad oceány a vesmírem.
Nejlepší způsob, jak porazit nepřátelskou flotilu, je zabránit jejímu budování.
Způsob, jakým Britové zajistili, aby žádná evropská mocnost nemohla vybudovat loďstvo,
spočíval v tom, že Evropané bojovali mezi sebou.
Doporučoval bych politiku, kterou Ronald Reagan uplatňoval v Íránu a Iráku.
Ve válce podporoval obě strany, aby bojovaly proti sobě, a ne proti nám.
Bylo to cynické, nebylo to morálně ospravedlnitelné, ale fungovalo to.
A o to jde: Spojené státy nejsou schopny obsadit celou Eurasii.
V okamžiku, kdy se naše boty dotknou země, jsme v demografické přesile.
Můžeme rozbít armádu, ale nejsme v pozici, abychom Irák okupovali.
Samotná představa 130 000 amerických vojáků okupujících zemi s 25 miliony obyvatel...
Poměr mezi počtem policistů a počtem obyvatel New Yorku je větší než poměr počtu amerických vojáků k počtu obyvatel Iráku.
Nejsme tedy v pozici, abychom všude vojensky zasahovali, ale jsme v pozici, kdy můžeme především podporovat mocnosti, které proti
sobě bojují, aby se mohly soustředit samy na sebe - podporovat je: politicky, finančně,
vojensky, dodávat zbraně a vysílat americké poradce.
A ve výjimečných případech, jako tomu bylo v Japonsku, ne, ve Vietnamu, Iráku a Afghánistánu,
zasáhnout preventivním úderem (zmařením útoku).
Cílem taktiky preventivních úderů není porazit nepřítele, ale spíše vyvést nepřítele z rovnováhy.
Snažili jsme se o to v každé válce, například v Afghánistánu, kde jsme Al Kajdu vyvedli z rovnováhy.
Problém, který máme od mládí a hlouposti, spočívá v tom, že místo toho, abychom si řekli, že nepřítel je mimo rovnováhu:
Odvedli jsme dobrou práci, pojďme domů, říkáme si:
Člověče, to bylo snadné, pojďme tu vybudovat další demokracii.
Tehdy nás zasáhla slabost naší mysli.
Odpověď tedy zní, že USA nemohou vojensky zasahovat všude v Eurasii.
Musíte zasahovat selektivně a co nejméně.
Vojenský zásah je pro nás zvláštním případem, poslední možností.
Jako první krok nemůžeme vyslat americké vojáky.
Ale pokud pošleme americké vojáky, pak, a to už jsme ze zkušenosti jasně pochopili,
zásahy musí být omezené a nesmí dosáhnout gigantických rozměrů.
Doufejme, že jsme to pro tentokrát pochopili, protože dětem obvykle chvíli trvá, než se ve třídě naučí.
Ale máte naprostou pravdu, my jako impérium to nemůžeme udělat (zasahovat všude).
Britové tehdy Indii neokupovali, pouze zabrali jednotlivé indické státy a přinutili je bojovat proti sobě.
Britové dosadili do indické armády britské důstojníky.
Staří Římané také neposílali vojáky do vzdálených oblastí mimo Římskou říši, ale dosazovali tam prořímské krále.
Tito králové vládli pro Římskou říši v jiných zemích a byli zodpovědní za udržování prořímského míru na hranicích říše.
Tak tomu bylo například v případě Parthské říše.
Takže říše, které se snaží vládnout přímo na okupovaných územích, selhávají, jako tomu bylo například v případě nacistické říše.
Protože nikdo nemá dostatek moci, aby mohl vládnout přímo.
Musíte být chytří.
To však není náš problém.
To vlastně znamená, že jsme impérium jako takové.
Neměli bychom si však myslet, že si můžeme odpočinout, jít domů a přestat se o cokoli starat.
Jsme teprve ve třetí kapitole knihy.
Další otázka z publika:
Pochopil jsem správně, že evropská měna euro nepřežije...?
George Friedman: Otázka, kterou mají nyní Rusové na stole, zní: Chcete, aby Ukrajina byla nárazníkovou zónou mezi Ruskem a
Západem, která zůstane přinejmenším neutrální - nebo se Západ bude tlačit na Ukrajinu tak daleko, že Západ (NATO) bude
jen 100 kilometrů od Stalingradu a 500 kilometrů od Moskvy?
Pro Rusko je status Ukrajiny existenční otázkou.
A Rusové nemohou v této otázce jen tak odejít a nechat to být.
Pokud bude Rusko i nadále lpět na Ukrajině, zastavíme ho.
Proto byla přijata opatření, za něž byl obviněn generál Hodges.
Jde o rozmístění vojsk v Rumunsku, Bulharsku, Polsku a Pobaltí - Intermarium, území mezi Černým
a Baltským mořem, které bylo Pilsudského snem.
Toto řešení je pro USA nejvhodnější.
A na tuto otázku nemáme odpověď:
Co v této situaci udělá Německo?
Skutečnou neznámou v Evropě jsou Němci, pokud USA vybudují tento bezpečnostní pás nikoli na Ukrajině,
ale na Západě a vliv Rusů na Ukrajině se zmenší.
Nevíme, jaká bude německá pozice.
Německo se nachází ve velmi zvláštní situaci.
Bývalý německý kancléř Gerhard Schröder je členem dozorčí rady společnosti Gazprom.
Němci mají s Rusy velmi složité vztahy.
Ale sami nevědí, co mají dělat.
Musí své zboží vyvážet, Rusové jim ho mohou vzít.
Na druhou stranu přijdou o zónu volného obchodu, kterou potřebují k budování dalších věcí.
USA se obávají především spojení německého kapitálu a německých technologií s ruskými
surovinovými zdroji a ruskou pracovní silou,
tvoří jedinečnou kombinaci, které se USA snaží zabránit již sto let.
Jak lze této německo-ruské kombinaci zabránit?
USA jsou připraveny vyložit karty na stůl: jde o linii mezi Baltským a Černým mořem.
Karty byly pro Rusko vždy na stole.
Pro ně je klíčové, aby se Ukrajina stala neutrální, nikoli prozápadní zemí.
Bělorusko je jiná věc.
No, kdo mi dokáže odpovědět na to, co Němci v této situaci udělají, může mi také říct,
jak bude vypadat příštích 20 let historie.
Bohužel se však Němci musí rozhodovat znovu a znovu.
A to je věčný problém Německa.
Německo je hospodářsky nesmírně silné, ale zároveň geopoliticky velmi křehké.
A nikdy nevědí, jak a kde mohou svůj vývoz prodat.
Od roku 1871 je to vždy německá otázka. A otázka Evropy.
Zamyslete se nad německou otázkou, která se nyní znovu objevuje.
To je další otázka, kterou si musíme položit - ale neklademe si ji, protože nevíme, co Němci udělají.