"Stratfor" kalba: "100 metų JAV išpuolių prieš Vokietijos ir Rusijos draugystę"
Čikagos pasaulinių reikalų taryba. 2015 m. vasario 4 d., Čikaga, JAV
Mano vardas Nickas Brandas, esu Čikagos pasaulinių reikalų tarybos jungtinių programų direktorius.
Dėkojame, kad atvykote.
Naudodamasis proga sveikinu George'ą Friedmaną Čikagos Taryboje.
Manau, kad jis čia pirmą kartą, ačiū, kad esate su mumis.
George'as Friedmanas: Jokia vieta negali išlikti taiki ilgą laiką.
Net JAV, turiu omenyje, kad mus (JAV) visada lydi (arba paveikia) karai.
Įtariu, kad Europa negrįš prie didžiųjų karų, bet grįš prie žmogiškojo normalumo:
Joje bus karų, taikos laikotarpių ir ji praras savo gyvybes.
Nebus 100 milijonų mirčių, kaip per paskutinį karą, tačiau Europos pasirinkimo idėja, manau, prie to prisidės.
Europoje kils konfliktų, jų jau būta Jugoslavijoje, o dabar ir Ukrainoje.
Europos santykiai su Jungtinėmis Valstijomis - mes neturime jokių santykių su Europa.
Palaikome santykius su Rumunija, Prancūzija, tačiau nėra Europos, su kuria JAV palaikytų santykius.
Klausimas iš auditorijos: Ar islamo ekstremizmas yra pagrindinė grėsmė Jungtinėms Valstijoms ir ar jis sumažės, ar išliks?
George'as Friedmanas: Jis yra problema Jungtinėms Valstijoms, bet ne egzistencinė grėsmė.
Turime tai tinkamai išspręsti. Turime kitų užsienio politikos interesų.
Pagrindinis JAV užsienio politikos interesas praėjusiame amžiuje, per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus bei Šaltąjį karą,
buvo Vokietijos ir Rusijos santykiai, nes susivienijusios jos yra vienintelė galybė, galinti mums kelti grėsmę.
Mūsų pagrindinis rūpestis buvo užtikrinti, kad taip neatsitiktų.
Jei esate ukrainietis, ieškosite, kas vienintelis gali jums padėti - Jungtinės Amerikos Valstijos.
Praėjusią savaitę, arba maždaug prieš 10 dienų, Ukrainoje lankėsi JAV sausumos pajėgų
Europoje vyriausiasis vadas generolas Benas Hodgesas.
Jis paskelbė, kad netrukus į Ukrainą oficialiai atvyks JAV kariniai patarėjai.
Jis iš tikrųjų išdalijo medalius ten esantiems ukrainiečių kovotojams, nors JAV karinis
protokolas draudžia medalius įteikti užsieniečiams.
Tačiau jis tai padarė, nes norėjo parodyti, kad Ukrainos kariuomenė yra jo kariuomenė. Tada jis išvyko.
Dabar Jungtinės Valstijos tiekia ginklus, artileriją ir kitą karinę įrangą Baltijos šalims -
Baltijos šalims, Rumunijai, Lenkijai ir Bulgarijai.
Tai labai įdomus klausimas.
Vakar Jungtinės Valstijos paskelbė, kad ketina tiekti ginklus Ukrainai.
Tai buvo paneigta, bet jie tai daro, ginklai pristatomi.
Visais šiais veiksmais JAV veikia už NATO ribų.
Taip yra todėl, kad NATO sprendimai turi būti priimami vienbalsiai visų NATO narių.
Viso to esmė ta, kad JAV aplink Rusiją kuria sanitarinį kordoną, saugumo juostą.
Ir Rusija tai žino. Rusija mano, kad JAV ketina suskaldyti Rusijos Federaciją.
Nemanau, kad norime juos nužudyti, tik sužeisti arba pridaryti žalos.
Bet kokiu atveju, dabar mes grįžtame į senąjį žaidimą.
Paklauskite lenko, vengro ar rumuno, jie gyvena visiškai kitame pasaulyje nei vokiečiai, o
vokiečiai gyvena visiškai kitame pasaulyje nei ispanai.
Taigi Europoje nesutariama.
Tačiau pasakysiu jums, ką ukrainiečiai norės daryti: jie bandys į savo šalį įsileisti JAV.
Jungtinės Amerikos Valstijos dėl savo pagrindinių interesų kontroliuoja visus pasaulio vandenynus.
Jokia valdžia to niekada nedarė.
Štai kodėl mes įsiveržiame į šio pasaulio tautas, o jos nieko negali padaryti.
Tai labai malonus dalykas.
Mūsų galios pagrindas - vandenynų ir kosmoso kontrolė.
Geriausias būdas nugalėti priešo laivyną - neleisti jam susikurti.
Britai siekė užtikrinti, kad jokia Europos galybė negalėtų sukurti laivyno, nes europiečiai kovojo vieni su kitais.
Rekomenduočiau tokią politiką, kokią Ronaldas Reiganas taikė Irane ir Irake.
Jis palaikė abi karo puses, kad jos kovotų viena prieš kitą, o ne prieš mus.
Tai buvo ciniška, morališkai nepateisinama, bet veikė.
Būtent tai ir yra esmė: Jungtinės Valstijos negali okupuoti visos Eurazijos.
Vos tik mūsų batai palies žemę, mūsų bus demografinė persvara.
Galime sutriuškinti kariuomenę, bet negalime okupuoti Irako.
Pati idėja, kad 130 000 JAV karių okupuoja šalį, kurioje gyvena 25 milijonai žmonių...
Policijos pareigūnų ir Niujorko gyventojų skaičiaus santykis yra didesnis nei JAV karių ir Irako gyventojų skaičiaus santykis.
Taigi mes negalime visur įsikišti kariniu būdu, tačiau galime, pirma, remti tarpusavyje kovojančias jėgas, kad jos
galėtų susitelkti ties savimi - remti jas politiškai, finansiškai, kariškai, tiekti ginklus ir siųsti JAV patarėjus.
Išimtiniais atvejais, kaip Japonijoje, ne, Vietname, Irake ir Afganistane, įsikišti
suduodant prevencinius smūgius (sugadinant atakas).
Prevencinių smūgių taktika siekiama ne nugalėti priešą, o išvesti jį iš pusiausvyros.
To siekėme kiekviename kare, pavyzdžiui, Afganistane, kur išvedėme "Al Qaeda" iš pusiausvyros.
Problema, su kuria susiduriame nuo tada, kai buvome tokie jauni ir kvaili, yra ta, kad, užuot
sakę, jog priešas yra išvestas iš pusiausvyros:
Sakome, kad gerai padirbėjome, dabar eikime namo:
Žmogau, tai buvo lengva, sukurkime čia dar vieną demokratiją.
Tą akimirką mus pribloškė mūsų proto silpnumas.
Todėl atsakymas yra toks, kad JAV negali kariškai įsikišti visur Eurazijoje.
Turite įsikišti selektyviai ir kuo rečiau.
Karinė intervencija mums yra ypatingas atvejis, kraštutinė priemonė.
Pirmiausia negalime siųsti JAV karių.
Bet jei mes pasiųsime JAV karius, tuomet, ir tai jau aiškiai supratome iš patirties,
intervencija turi būti ribota ir neturi pasiekti milžiniškų mastų.
Tikimės, kad šį kartą tai supratome, nes paprastai vaikams mokytis klasėje užtrunka šiek tiek laiko.
Bet jūs visiškai teisus, mes, kaip imperija, negalime to padaryti (visur įsikišti).
Tada britai Indijos neokupavo, jie tiesiog užėmė atskiras Indijos valstybes ir privertė jas kovoti tarpusavyje.
Britai į Indijos kariuomenę paskyrė britų karininkus.
Senovės romėnai taip pat nesiuntė karių į atokius regionus už Romos imperijos ribų, bet ten įkurdino Romai palankius karalius.
Šie karaliai valdė Romos imperijos vardu kitose šalyse ir buvo atsakingi už Romai
palankios taikos palaikymą imperijos pasienyje.
Taip buvo, pavyzdžiui, Partų imperijos atveju.
Taigi imperijos, kurios bando tiesiogiai valdyti okupuotas teritorijas, patiria nesėkmę, kaip, pavyzdžiui, nacių imperija.
Nes niekas neturi pakankamai galių, kad galėtų valdyti tiesiogiai.
Turite būti sumanūs.
Tačiau tai nėra mūsų problema.
Iš tikrųjų tai reiškia, kad mes esame imperija kaip tokia.
Tačiau neturėtume galvoti, kad galime atsipalaiduoti, grįžti namo ir dėl nieko nebesijaudinti.
Esame tik maždaug trečiame knygos skyriuje.
Kitas klausimas iš auditorijos:
Ar teisingai supratau, kad Europos valiuta euras neišliks...?
George'as Friedmanas: Dabar rusams kyla klausimas, ar norite, kad Ukraina būtų buferinė zona tarp Rusijos ir Vakarų, kuri bent jau
išliktų neutrali, ar Vakarai taip smogs į Ukrainą, kad Vakarai (NATO) bus tik už 100 kilometrų
nuo Stalingrado ir už 500 kilometrų nuo Maskvos?
Rusijai Ukrainos statusas yra egzistencinis klausimas.
Rusai negali tiesiog nueiti ir palikti šio klausimo ramybėje.
Jei Rusija ir toliau laikysis įsikibusi Ukrainos, mes ją sustabdysime.
Dėl to buvo imtasi priemonių, dėl kurių kaltu buvo paskirtas generolas Hodžesas.
Kalbama apie karinių pajėgų dislokavimą Rumunijoje, Bulgarijoje, Lenkijoje ir Baltijos šalyse - Intermariume, teritorijoje tarp
Juodosios ir Baltijos jūrų, apie kurią svajojo J. Pilsudskis.
Tai JAV priimtiniausias sprendimas.
Į šį klausimą neturime atsakymo:
Ką tokioje situacijoje darys Vokietija?
Tikrasis nežinomas kintamasis Europoje yra vokiečiai, jei JAV sukurs šią saugumo juostą ne
Ukrainoje, o į Vakarus, ir rusų įtaka Ukrainoje sumažės.
Nežinome, kokia bus Vokietijos pozicija.
Vokietijos padėtis labai ypatinga.
Buvęs Vokietijos kancleris Gerhardas Schröderis yra "Gazprom" stebėtojų tarybos narys.
Vokiečių santykiai su rusais yra labai sudėtingi.
Tačiau jie patys nežino, ką daryti.
Jie turi eksportuoti savo prekes, rusai gali jas iš jų atimti.
Kita vertus, jie praranda laisvosios prekybos zoną, kuri jiems reikalinga kitiems objektams statyti.
JAV labiausiai baiminasi, kad Vokietijos kapitalas ir vokiškos technologijos bus sujungtos su
Rusijos žaliavų ištekliais ir Rusijos darbo jėga,
sudaro unikalų derinį, kuriam JAV jau šimtmetį bando užkirsti kelią.
Taigi, kaip galima užkirsti kelią šiam Vokietijos ir Rusijos deriniui?
JAV yra pasirengusios padėti kortas ant stalo: tai linija tarp Baltijos ir Juodosios jūrų.
Rusijos kortos visada buvo ant stalo.
Jiems labai svarbu, kad Ukraina taptų neutralia, o ne provakarietiška šalimi.
Baltarusija yra kitoks klausimas.
Na, bet kas, galintis man atsakyti, ką šioje situacijoje darys vokiečiai, gali man taip pat
pasakyti, kaip atrodys ateinančių 20 metų istorija.
Deja, vokiečiams tenka vis iš naujo priimti šį sprendimą.
Ir tai yra amžina Vokietijos problema.
Vokietija yra nepaprastai galinga ekonomiškai, bet kartu labai pažeidžiama geopolitiškai.
Jie niekada nežino, kaip ir kur galėtų parduoti savo eksportuojamą produkciją.
Nuo 1871 m. tai visada buvo Vokietijos klausimas. Ir Europos klausimas.
Pagalvokite apie Vokietijos klausimą, kuris dabar vėl iškyla.
Tai kitas klausimas, kurį turime užduoti, tačiau to nedarome, nes nežinome, ką darys vokiečiai.