Stratfor-tal: "100 år av amerikanska attacker mot tysk-rysk vänskap"
Chicagos råd för globala frågor. 4 februari 2015, Chicago, USA
Jag heter Nick Brand och jag är chef för gemensamma program vid Chicago Council on Global Affairs.
Tack för att ni kom.
Jag tar tillfället i akt att välkomna George Friedman hit till The Chicago Council.
Jag tror det är första gången han är här, tack för att du är med oss.
George Friedman: Ingen plats kan förbli fredlig på lång sikt.
Inte ens USA, jag menar, vi (USA) är alltid åtföljda (eller påverkade) av krig.
Jag misstänker att Europa inte kommer att återgå till de stora krigen, men det kommer att återgå till mänsklig normalitet:
Den kommer att ha sina krig, sina fredstider och den kommer att förlora sina liv.
Det kommer inte att bli 100 miljoner dödsfall som i det senaste kriget, men idén om europeisk
valfrihet kommer, tror jag, att bidra till detta.
Det kommer att bli konflikter i Europa, det har redan varit konflikter i Jugoslavien och nu också i Ukraina.
Europas förbindelser med Förenta staterna - vi har inga förbindelser med Europa.
Vi har förbindelser med Rumänien, med Frankrike, men det finns inget Europa som USA har förbindelser med.
Fråga från publiken: Är islamistisk extremism det största hotet mot USA, och kommer det att dö
ut eller kommer det att fortsätta att existera?
George Friedman: Han är ett problem för USA, men inte ett existentiellt hot.
Vi måste hantera detta på lämpligt sätt. Vi har andra utrikespolitiska intressen.
Huvudintresset för USA:s utrikespolitik under förra seklet, under första och andra världskriget och under det kalla
kriget, var relationerna mellan Tyskland och Ryssland, eftersom de tillsammans är den enda makt som kan hota oss.
Vårt främsta intresse var att se till att detta inte hände.
Om ni är ukrainare kommer ni att se efter vem som är den enda som kan hjälpa er, och det är Förenta staterna.
I förra veckan, eller för ungefär 10 dagar sedan, besökte överbefälhavaren för de amerikanska
markstyrkorna i Europa, general Ben Hodges, Ukraina.
Han meddelade där att de amerikanska militära rådgivarna snart officiellt skulle anlända till Ukraina.
Han delade faktiskt ut medaljerna till de ukrainska soldaterna där, trots att det amerikanska militära
protokollet förbjuder att medaljer delas ut till utlänningar.
Men han gjorde det för att han ville visa att den ukrainska armén är hans armé. Sedan gick han.
Och nu levererar USA vapen, artilleri och annan militär utrustning till de baltiska staterna - de
baltiska staterna, Rumänien, Polen och Bulgarien.
Det är en mycket intressant synpunkt.
Igår meddelade USA att man har för avsikt att leverera vapen till Ukraina.
Det har förnekats, men de gör det, vapnen levereras.
Och i alla dessa åtgärder agerar USA utanför NATO.
Detta beror på att NATO-beslut måste fattas enhälligt av alla NATO-medlemmar.
Poängen med det hela är att USA håller på att bygga en cordon sanitaire, ett säkerhetsbälte, runt Ryssland.
Och det vet Ryssland. Ryssland tror att USA har för avsikt att bryta upp Ryska federationen.
Jag tror inte att vi vill döda dem, vi vill bara skada dem eller tillföra skada.
Hur som helst, vi är nu tillbaka i det gamla spelet.
Och om ni frågar en polack, en ungrare eller en rumän, så lever de i en helt annan värld än tyskarna, och
tyskarna lever i en helt annan värld än spanjorerna.
Så det råder oenighet i Europa.
Men jag ska säga er exakt vad ukrainarna kommer att föredra: de kommer att försöka få in USA i sitt land.
Förenta staterna kontrollerar alla världens oceaner på grund av sitt grundläggande intresse.
Ingen makt har någonsin gjort det.
Det är därför vi invaderar folken i denna värld och de kan inte göra någonting åt det.
Det är en mycket trevlig sak.
Att behålla kontrollen över haven och i rymden är grunden för vår makt.
Det bästa sättet att besegra en fientlig flotta är att förhindra att den byggs.
Det sätt som britterna använde för att se till att ingen europeisk makt kunde bygga
flottan var att européerna slogs mot varandra.
Den politik jag skulle rekommendera är den som Ronald Reagan tillämpade i Iran och Irak.
Han stödde båda sidor i kriget så att de slogs mot varandra och inte mot oss.
Det var cyniskt, det var inte moraliskt försvarbart, men det fungerade.
Och det är just det som är poängen: USA är inte i en position där man kan ockupera hela Eurasien.
Så fort vi sätter våra kängor på marken där är vi demografiskt underlägsna.
Vi kan krossa en armé, men vi är inte i stånd att ockupera Irak.
Bara tanken på att 130.000 amerikanska soldater ockuperar ett land med 25 miljoner invånare...
Förhållandet mellan antalet poliser och befolkningen i New York är större än förhållandet mellan antalet
amerikanska soldater och den irakiska befolkningen.
Vi har alltså inte möjlighet att ingripa militärt överallt, men vi har möjlighet att för det första stödja de makter som slåss
mot varandra så att de kan koncentrera sig på sig själva - att stödja dem: politiskt, ekonomiskt, militärt, genom
att leverera vapen och skicka ut amerikanska rådgivare.
Och i undantagsfall, som vi gjorde i Japan, nej, i Vietnam, Irak och Afghanistan, ingripa
med förebyggande anfall (spoiling attacks).
Taktiken med förebyggande angrepp syftar inte till att besegra fienden, utan snarare till att få fienden ur balans.
Det har vi försökt göra i varje krig, till exempel i Afghanistan, där vi fick al-Qaida ur balans.
Problemet som vi har haft sedan vi var så unga och dumma är att istället för att säga att fienden är ur balans:
Vi har gjort ett bra jobb, låt oss åka hem nu, säger vi:
Det var enkelt, nu bygger vi en ny demokrati här.
Det var i det ögonblicket som vi slogs av hur svaga våra sinnen var.
Svaret är därför att USA inte kan ingripa militärt överallt i Eurasien.
Du måste ingripa selektivt och så sällan som möjligt.
För oss är militära ingripanden ett specialfall, den sista utvägen.
Vi kan inte skicka ut amerikanska trupper som ett första steg.
Men om vi skickar amerikanska trupper, och det har vi redan tydligt förstått av erfarenhet,
Ingreppen måste vara begränsade och får inte anta gigantiska proportioner.
Förhoppningsvis har vi förstått det för den här gången, eftersom det vanligtvis tar ett tag för barn att lära sig i klassen.
Men du har helt rätt, vi som imperium kan inte göra det (ingripa överallt).
Britterna ockuperade inte Indien på den tiden, de tog helt enkelt de enskilda staterna i
Indien och fick dem att slåss mot varandra.
Britterna installerade brittiska officerare i den indiska armén.
De gamla romarna skickade inte heller trupper till avlägsna regioner utanför det romerska riket,
utan placerade istället pro-romerska kungar där.
Dessa kungar styrde för romarrikets räkning i andra länder, och de var ansvariga för att
upprätthålla den pro-romerska freden inom rikets gränser.
Detta var till exempel fallet med det parthiska riket.
Imperier som försöker styra direkt i ockuperade territorier misslyckas, som till exempel det nazistiska imperiet.
Eftersom ingen har tillräckligt med makt för att styra direkt.
Det gäller att vara smart.
Men det är inte vårt problem.
Det betyder faktiskt att vi är ett imperium som sådant.
Men vi ska inte tro att vi kan slappna av, åka hem och sluta oroa oss för någonting.
Vi är bara inne på ungefär det tredje kapitlet i boken.
Nästa fråga från publiken:
Förstod jag dig rätt när du sa att den europeiska valutan, euron, inte kommer att överleva ...?
George Friedman: Den fråga som nu ligger på ryssarnas bord är om ni vill att Ukraina ska vara en buffertzon mellan Ryssland och
väst som åtminstone förblir neutral - eller om väst ska tränga så långt in i Ukraina att väst (Nato) bara kommer att vara
100 kilometer från Stalingrad och 500 kilometer från Moskva?
För Ryssland är Ukrainas status en existentiell fråga.
Och ryssarna kan inte bara gå iväg och släppa den här frågan.
För USA:s del gäller att om Ryssland fortsätter att klamra sig fast vid Ukraina kommer vi att stoppa Ryssland.
För detta vidtogs åtgärder för vilka general Hodges utsågs att få skulden.
Det handlar om förpositionering av trupper i Rumänien, Bulgarien, Polen och de baltiska staterna - Intermarium, territoriet
mellan Svarta havet och Östersjön, som var Pilsudskis dröm.
Detta är den lösning som USA föredrar.
Och det vi inte har något svar på är frågan:
Vad kommer Tyskland att göra i denna situation?
Den verkliga okända variabeln i Europa är tyskarna, om USA bygger detta säkerhetsbälte, inte i Ukraina, utan i
väst, och ryssarnas inflytande i Ukraina kommer att minska.
Vi vet inte vad den tyska positionen kommer att vara.
Tyskland befinner sig i en mycket märklig situation.
Tysklands tidigare förbundskansler Gerhard Schröder sitter i Gazproms tillsynsnämnd.
Tyskarna har en mycket komplicerad relation till ryssarna.
Men de vet inte vad de ska göra själva.
De måste exportera sina varor, ryssarna kan ta dem från dem.
Å andra sidan förlorar de sin frihandelszon, som de behöver för att bygga andra saker.
USA:s största farhåga är att tyskt kapital och tysk teknik skall kombineras med ryska råvarutillgångar och rysk arbetskraft,
bildar tillsammans en unik kombination som USA har försökt förhindra i ett sekel.
Så hur kan denna tysk-ryska kombination förhindras?
USA är berett att lägga korten på bordet: det är gränsen mellan Östersjön och Svarta havet.
Korten har alltid legat på bordet för Ryssland.
För dem är det avgörande att Ukraina blir ett neutralt land, inte ett västvänligt.
Vitryssland är en annan sak.
Tja, den som kan ge mig ett svar på vad tyskarna kommer att göra i den här situationen kan också berätta för
mig hur de kommande 20 årens historia kommer att se ut.
Men tyvärr måste tyskarna fatta detta beslut om och om igen.
Och det är Tysklands eviga problem.
Tyskland har en enorm ekonomisk styrka, men är samtidigt geopolitiskt mycket bräckligt.
Och de vet aldrig hur och var de kan sälja sina exportvaror.
Sedan 1871 har detta alltid varit den tyska frågan. Och frågan om Europa.
Tänk på den tyska frågan, som nu kommer upp igen.
Det är nästa fråga vi måste ställa - men det gör vi inte eftersom vi inte vet vad tyskarna kommer att göra.