Manipulation i krigen i Jugoslavien.
Kære seere, i den følgende dokumentar rapporterer vi om manipulationen i krigen i Jugoslavien.
Opstår opblussen af folkelige uroligheder, som det er tilfældet i Makedonien eller i Jugoslavien i 1990'erne,
virkelig spontant, dvs. ud af folkelig utilfredshed, som de ledende medier fremstiller det?
Eller ligger der en strategi udtænkt af globale strateger bag?
I et interview den 24. marts 2017 drager Willy Wimmer - tidligere parlamentarisk statssekretær for den tyske forsvarsminister
- klare paralleller mellem nutidens konflikter og krigen i Jugoslavien, som var i strid med folkeretten.
Han konkluderer: Regeringen lyver os op i ansigtet i NATO's interesse.
Hvad den tyske regering har gjort siden 1999 og krigen mod Jugoslavien: løjet for det
tyske folk fra den ene konflikt til den næste.
Mine damer og herrer, hvordan kom Willy Wimmer til at udtale sig så drastisk?
For at finde ud af det undersøger vi strategierne hos de globale skakspillere med krigen i Jugoslavien som eksempel.
Krigens påskud: påstået humanitær katastrofe:
I marts 1999 deltog Tyskland for første gang i 50 år igen i en krig, nemlig NATO's angrebskrig mod det
tidligere Jugoslavien, som var i strid med folkeretten.
NATO's luftvåben kastede 14.000 bomber over Jugoslavien.
For at retfærdiggøre krigen over for offentligheden hævdede politikerne, at der var tale om en humanitær katastrofe.
Det kunne kun afsluttes med en humanitær krig.
Men Jochen Scholz, dengang oberstløjtnant i NATO's luftvåben og nu fredsaktivist, modsagde på det kraftigste denne beretning.
Han fandt ud af, at luftkrigen allerede var blevet planlagt i 1998. Og det på trods af, at der ifølge
en OSCE-rapport ikke var nogen humanitær katastrofe.
OSCE er Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa.
Men hvorfor så krigen? Ifølge Scholz betød Jugoslaviens geografiske placering, at EU's og
NATO's udvidelse mod øst var på dagsordenen.
Norma Brown, USA's diplomat ved OSCE, satte det på spidsen:
Faktum er, at alle vidste, at der kun ville komme en humanitær katastrofe, når NATO bombede!
Gerhard Schröder - Bill Clinton valgkampagneaftale:
Ifølge den pensionerede oberstløjtnant Jochen Scholz rejste kanslerkandidat Gerhard Schröder til USA i
forsommeren 1998 under sin valgkamp og talte med den amerikanske præsident Bill Clinton om Kosovo.
Den planlagte krig i Jugoslavien og Tysklands militære engagement under Schröder blev behandlet der.
Ifølge Scholz blev amerikanske kampagnemedarbejdere derefter sendt til Gerhard Schröder for at
hjælpe ham med at vinde valget til forbundskansler.
Et regeringsskifte blev nødvendigt, fordi Helmut Kohl ikke ville have tilladt Tyskland at blive involveret i krigen.
Krigsløgne fra de tyske ministre Scharping og Fischer:
Den tyske regering havde brug for offentlighedens accept for at gå ind i krigen.
Forsvarsminister Scharping og udenrigsminister Fischer brugte et propagandatrick for at vække dem.
De forbandt situationen i Kosovo med Tysklands nazistiske fortid og ramte dermed tyskerne lige på deres ømme punkt.
De løj for offentligheden med grusomhedshistorier om etnisk udrensning i Serbien og en koncentrationslejr i Pristina.
Journalisterne Angerer og Werth og den tyske general og OSCE-medarbejder Heinz Loquai
afslørede på stedet, at disse var fiktive.
Der var kun kampe mellem den jugoslaviske hær og albanske paramilitære enheder.
Ikke desto mindre lykkedes det Scharping og Fischer gennem deres krigspropaganda at få offentligheden til at acceptere en befrielse
fra de grusomheder, som serberne havde begået gennem krigen.
NATO's talsmand Jamie Shea sagde: Hvis vi havde mistet den offentlige mening i Tyskland,
ville vi have mistet den i hele alliancen.
PR-bureauer forberedte sig på krig i det tidligere Jugoslavien:
Bogen Operation Balkan: Advertising for War and Death af Jörg Becker og Mira Beham viser, hvordan
amerikanske PR-bureauer opbyggede medieeffektive fjendebilleder under krigen i Jugoslavien.
Det indflydelsesrige amerikanske firma Ruder Finn arbejdede for eksempel for tre! stridende parter på samme tid:
for den kroatiske, bosniske og kosovo-albanske ledelse.
Opgaven var ensidigt at fremstille serberne som undertrykkere og aggressorer, og kroaterne, de
bosniske muslimer og kosovoalbanerne udelukkende som ofre.
Agenturet gjorde den vestlige offentlighed klar til krig med sin serberne har skylden-propaganda.
Agenturets direktør James Harff. Vi var i stand til at sidestille serberne med nazisterne.
Næsten umiddelbart efter brugte medierne et andet sprog med udtryk som etnisk udrensning, koncentrationslejre osv.,
som er forbundet med billeder fra Nazityskland og Auschwitz.
Ingen kunne længere modsætte sig det uden at blive beskyldt for revisionisme. Vi havde hundrede procent succes.
Den amerikanske hærs intervention på Balkan blev retfærdiggjort af den kontrollerede optrapning af konflikten.
Krig i det tidligere Jugoslavien drevet frem af den amerikanske regering:
Det russiskvenlige Jugoslavien blev destabiliseret af vestmagterne og splittet op i de syv enkeltstater Slovenien,
Kroatien, Bosnien, Serbien, Montenegro, Kosovo og Makedonien.
Ved at puste til interne etniske spændinger blev de forskellige etniske grupper ført ud
i stadig nye væbnede konflikter i 1990'erne.
Den tidligere CIA-agent, dvs. USA's udenrigsefterretningstjeneste, Robert Baer, sagde: Målet med propagandaen var
at splitte republikkerne i Jugoslavien, så de ville falde fra moderlandet og blive uafhængige.
Alt, hvad vi havde brug for, var en syndebuk, som kunne få skylden for alt, inklusive krig
og vold. Serbien blev valgt til denne rolle...
Den britiske officer John Crosland bemærkede: Det internationale samfund støttede UCK.
USA's præsident Bill Clinton, den amerikanske diplomat Richard Holbrooke og USA's udenrigsminister Madeleine Albright
havde besluttet, at der skulle ske et regimeskifte i Serbien ...
De igangværende militære konflikter mellem de etniske grupper gav i sidste ende USA en begrundelse for NATO's folkeretsstridige
angreb på Serbien og styrtningen af præsident Slobodan Milošević.
Den tidligere CIA-agent Robert Baer undskyldte over for befolkningen i Jugoslavien, efter at landet var blevet ødelagt:
Glem fortiden, for den var iscenesat og falsk. Du blev blot manipuleret, og du opnåede, hvad du ønskede.
Men I må ikke blive ved med at nære had til hinanden på grund af dette!
Du er nødt til at vise, at du kan komme over det og indse, hvem der faktisk har skylden for denne situation!
Jeg vil gerne oprigtigt undskylde over for dig!
Regeringsskifte i Jugoslavien medfinansieret af det amerikanske udenrigsministerium:
Regeringsskiftet i Jugoslavien i 2000 er et af mange eksempler på, hvordan det amerikanske udenrigsministerium er
involveret i regeringsskift og -styrtninger via såkaldte NGO'er.
Studenterbevægelsen Otpor, der blev grundlagt som en oppositionsorganisation, var den drivende kraft, der
opildnede det jugoslaviske folk mod præsident Milošević.
De studerende i Otpor skabte en stemning mod den jugoslaviske præsident, for eksempel ved
at spraye graffiti på halvdelen af Beograd.
Milošević blev holdt ansvarlig for krigene på Balkan og den katastrofale økonomiske situation.
Otpors aktioner fik stor opmærksomhed i medierne.
På foranledning af Otpor samledes næsten 100.000 mennesker i Beograd for at protestere mod præsidenten.
De bar plakater i massevis med påskriften: Han (Milošević) er færdig!
Otpor blev finansieret af forskellige NGO'er som NDI** og NED.
NED er primært finansieret af det amerikanske udenrigsministerium.
Milošević trak sig fra posten den 6. oktober 2000.
Krigens mål og resultat:
Som et resultat af krigen blev den næststørste amerikanske militærbase i Europa - Camp Bondsteel - etableret i
Kosovo med tusindvis af soldater på et areal på 386 hektar.
Ved at opretholde en militær tilstedeværelse i en strategisk vigtig region sikrede USA sig kontrol over potentielle
rørledningsruter for olie og gas fra Mellemøsten og Østen, samt over den kommercielle udnyttelse af mineralressourcer.
Den britiske general Michael Jackson - øverstkommanderende for den NATO-ledede Kosovo-styrke KFOR, sagde: Vi vil
helt sikkert blive her i lang tid for at sikre sikkerheden i de energikorridorer, der løber gennem Makedonien.
I slutningen af vores dokumentar om manipulationen af krigen i Jugoslavien ser vi på Willy Wimmers svar på spørgsmålet
om, hvad vi kan gøre ved de allestedsnærværende krigsløgne:
Det, der er tilbage for os, er ordet.
Ligesom ord kan udløse krige og ødelæggelse, kan de også forhindres med ord.
Alt, hvad der opildner folk mod hinanden, tjener i sidste ende de krigsførende magter, som ved, hvordan man bruger
svage punkter meget specifikt til deres globale skaktræk.
Dine ord og udbredelsen af dette program kan gøre folk opmærksomme på sådanne forbindelser og i
sidste ende forhindre krige. Hjælp os med det!