Ivo Saseks UPF Šveicē: "Ceļš uz starpreliģiju mieru pasaulē"
Lai gan karš, netaisnība un dažāda veida konflikti turpina postīt zemes virsmu, vēl nekad nav bijusi
tik plaša apņemšanās veicināt mieru un cilvēka cieņu.
"Miers un drošība, šodien ir nepieciešama visu to, kam rūp miers, īpaši reliģisko līderu, balsis!".
Ar šo devīzi 2018. gada 21. septembrī Vispasaules Miera federācija (UPF) rīkoja Starptautisko Pasaules Miera konferenci.
Tas notika Pasaules Baznīcu padomes telpās Ženēvā.
Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Ekonomikas un sociālo lietu padomē UPF ir vispārējs konsultatīvais statuss.
Viņa aicināja aktīvi piedalīties miera veidošanā pasaulē.
37. Pasaules miera dienā savu viedokli pauda ne tikai visdažādāko konfesiju reliģiskie līderi - kristieši, jūdi,
musulmaņi, sikhi, hinduisti u.c. -, bet arī politikas, zinātnes un dažādu starptautisko organizāciju pārstāvji.
Uzaicinājumam atsaucās arī Ivo Saseks, OCG, Kla.TV, AZK un citu neatkarīgo mediju programmu dibinātājs, kurš
runāja par tēmu "Ceļš uz starpreliģiju mieru pasaulē".
Kla.TV publicē viņa runu, kas ir ieguldījums starpreliģiskajā asociācijā par mieru un attīstību.
Ko var mācīties no dzīvnieku bariem jebkura nacionālā, ekonomiskā, politiskā, reliģiskā,
politiskā vai jebkura cita veida izcelsmes cilvēce?
Pieredze kompaktas atbildes no cilvēka mutes, kurš balstās uz četru gadu desmitu pieredzi un šo
noslēpumu jau ir īstenojis praksē ar tūkstošiem cilvēku.
Ivo Saseks tagad sniegs mums savu ideju par to, kā mēs varam panākt ilgstošu mieru.
Es dodu vārdu Ivo Sasek kungam.
Ivo Sasek: Paldies, ka pēc tik daudziem ieguldījumiem vēl esi pacietīgs klausīties.
Es vēlos pateikt, kas, manuprāt, ir ceļš uz starpreliģiju mieru pasaulē un vispār uz mieru pasaulē.
Es domāju, ka pirmkārt un galvenokārt ir svarīgi apzināties, ka cilvēki sastāv no viena organisma.
Cilvēce ir organisms, nevis kaut kas cits.
Un, kad es saku šo teikumu, no 40 gadu pieredzes zinu, ka lielākā daļa cilvēku tagad to saprot metaforiski.
Organisms, lielisks tēls, lieliska līdzība, bet es gribētu jau pašā sākumā teikt, ka mēs esam viens organisms.
Un ne tikai kristieši, bet arī kristieši, jo Bībelē 1. vēstulē korintiešiem 12. nodaļā lasām:
"Jo, kā miesa ir viena (skaitļa vārds) un tai ir daudz locekļu, bet visi miesas locekļi, lai arī
daudzi, tomēr veido vienu miesu, tā arī Kristus."
Jau 2000 gadus mēs saprotam, ka tas attiecas uz mums, kristiešiem, bet ir svarīgi saprast, ka "Kristus"
nesaka, ka mēs, kristieši, esam tādi, bet ka Kristus ir tāds.
Kristus, šis jēdziens, prasītu garu teoloģisku skaidrojumu.
Tas vienkārši nozīmē Dievs starp cilvēkiem, Dievs ap cilvēkiem, Dievs cilvēkos.
Tas ir Kristus, aktīvais Dieva Gars, kas dzīvo cilvēcē kā vienots organisms.
Mūsu problēma, kāpēc mēs nekur netiekam. Lielāko daļu lietu mēs saprotam metaforiski, kā saka, kā metaforu, nevis kā realitāti.
Kristieši lasa Bībeli subjunktīvā, t.i., iespējamā vai vēlamā formā, nevis indikatīvā, faktiskajā formā.
Tāda pati problēma ir arī visās citās reliģijās.
Tāpēc mēs nekad netiekam tālāk.
Bībelē un, manuprāt, arī Korānā, Bhagavadgītā - visur ir atrodams tas pats.
Mūsu reliģiskie raksti jau tūkstošiem gadu ir centušies mūs mācīt, ka Dievs dzīvo mūsos, cilvēkos.
Mēs izdzenam Viņu uz debesīm. Mēs gaidām, kristieši gaida Jēzu no debesīm. Musulmaņi gaida savu
Mēdi vai Madi, es precīzi nezinu, kā to izrunāt.
Ezotēriķi gaida citplanētiešus. Politiķi, cilvēki gaida amerikāņus. Nekas no tā šajā pasaulē nedarbojas.
Dievs mājo mūsos, cilvēkos, un tā ir svarīga pamata atziņa.
Tātad, līdzīgi komunistiem, mēs varam saukt sevi par biedriem un uzvesties kā interešu grupas.
Bet pēc savas dabas, pēc savas konstitūcijas mēs esam organismi.
Starp tām ir milzīga atšķirība. Organisms ir dzīvs.
Bet mēs, cilvēki, šeit, lejā, nepazīstam mieru, jo mēs vienmēr cenšamies to darīt paši, no saviem spēkiem, no savas gudrības,
no sava sprieduma. No mūsu pašu kaut kā. Viss ir mūsu pašu.
Bet organisms, ja cilvēce ir organisms, dzīvo ķermenis. Un tas ir drauds cilvēkiem.
Viņi domā: jā, es negribu dzīvot, es gribu būt brīvs.
Bet es saku, ka mēs esam dzīvojuši. Mēs elpojam.
Ja mēs mēģināsim pārtraukt elpošanu, mēs sapratīsim, ka mūs elpo.
Neviens no mums pats nespēj pukstēt sirdi, vai ne tā?
Mūsu sirds ir pukstējusi. Mēs esam izsalkuši un sātīgi, jā.
Mums ir jāēd un jādzer. Bet mēs esam izslāpuši.
Tas viss notiek ar mums. Un tas nav drauds mums. Tā tas vienkārši ir. Tāda ir dzīve.
Kad mēs atkal apzināmies, ka esam viens organisms. Visa cilvēce ir viens organisms.
Ne tikai kristieši savā starpā, bet kristieši, musulmaņi, visas reliģijas.
Bet tas ietver arī politiku, zinātni, visi ir iesaistīti.
Katrs cilvēks, ja mēs vēlreiz apzināmies, ka esam organisms, kurā katram ir savs uzdevums, nav pretrunīgs.
Bicepss, tricepss. Viens var tikai vilkt, otrs tikai atgrūst.
Bet tas ir papildinājums. Tas nav pretrunā. Tam ir vajadzīgi abi.
Tātad mēs varam sevi saukt par ģimeni. Arvien biežāk ir jauki, ka mēs sevi saucam par ģimeni, brāļiem, māsām.
Tas ir labi, mums jādzīvo kā ģimenei.
Bet mēs pēc savas būtības esam organisms. Tā tas arī paliek.
Mēs nevaram dzīvot kā apvienības, pat ne kā baznīcas apvienības.
Mēs varam izveidot tik daudz klubu, cik vēlamies.
Taču funkcionalitāte vienmēr būs tāda pati kā organismam.
Kur Dievam ir jādara lietas mūsos.
Kvantu fizika nesen atklāja, ka tas tā arī ir.
Viss ir savstarpēji saistīts, savstarpēji atkarīgs un savijies.
Gars, dvēsele un ķermenis veido vienu organismu. Tas, kas ir manā sirdī, nonāk tavā sirdī.
Tas, kas ir tavā sirdī, iekļūst arī manā sirdī.
Visam ir acīmredzama ietekme uz visu.
Tāpēc mums ir jādzīvo. Citādi mēs turpināsim dzīvot ar savu gudrību.
Mums ir jāmācās pieķerties Dieva gudrībai. Kā piestāt pie Dieva gribas.
Kā pieķerties Dieva jūtām. Dievam par prieku un Dievam par nepatiku.
Viss ir jādod mums.
Un, kamēr vien mēs neiemācīsimies dzīvot kā organisms, kā galva virs mums, kas dzīvo mūs, tikmēr
šeit, lejā, nebūs miera, pat mājās tas nebūs iespējams.
Kad Jēzus atnāca, mēs kā kristieši arī bieži rezervē sev, nomā, bet tā nav kristiešu privilēģija.
Jēzus nāca, lai kā Cilvēka Dēls parādītu mums, kā cilvēks veido vienotību ar Dievu.
Viņš nenāca tikai pēc jūdiem vai vēlāk pēc mums, kristiešiem. Viņš nāca pēc visas pasaules.
Tāpēc Bībele saka: arī Kristus ir miris par visiem.
Lai ikvienam sniegtu Vienu vēstījumu.
Kas tas ir? Dievs cilvēkā.
Viņš lūdzas Jņ.ev.17, savu augstā priestera lūgšanu Bībelē, un tā 2000 gadu garumā ir tikusi nepareizi saprasta.
Viņš lūdz: "Tēvs, lai viņi visi, visa cilvēce, būtu 1ns, kā Tu, Tēvs, esi manī un es Tevī, ...".
Tā bija Viņa, Jēzus, pastāvīgā vēsts: Dievs dzīvo cilvēkā.
Visi darbi, ko Viņš darīja, zīmes, brīnumi un spēka darbi bija apliecinājums tam, ka dzīvais
Dievs mājo cilvēka miesā ar Savu gudrību un spēku.
Un, kad Jēzus šeit lūdza, lai ļaudis vai Viņa mācekļi jau iepriekš būtu 1ns, tā nebija lūgšana par
kaut ko tādu, kas vēl nav noticis un kam vēl jākļūst.
Tā ir lūgšana par to, kas tur jau ir.
Mēs esam radīti kā radības Dievam, Viņam, kā teikts Vēstulē kolosiešiem 1, Viņam, Viņam,
Viņa mērķim, lai Viņš mūs uzturētu kā galvu.
Jēzus nenāca, lai lūgtu: "Ak, padariet viņus par organismu!".
Viņš nāca, jo zināja, ka mēs ESAM organisms, un lūdza par pilnvarojumu, lai arī mēs darbotos kā organisms.
Tātad mums nav jālūdz, lai mēs kļūtu par vienu, mēs jau esam viens, fiziski un garīgi vienoti, radīti kā organisms.
Bet mums ir jādzīvo saskaņā ar organisma likumiem, kā kopienai.
Tāda bija Jēzus lūgšana arī 22. pantā, kur Viņš lūdz par "godību, ko Tu, Tēvs, man esi devis, ko Es viņiem
esmu devis, lai arī viņi būtu viens, kā mēs esam viens".
Tātad tas pats, kas Jēzus un Tēvs.
Un šo vienotību var tulkot arī kā vienotības nodošanu.
Viņš jau iepriekš mācīja cilvēkiem, mācekļiem, ka Dievs dzīvo cilvēkos, un parādīja to šādā veidā.
Tātad, pilnvarojums, tā bija Jēzus lūgšana, ka, tā kā mēs ESAM organisms, mēs arī dzīvojam un darbojamies kā organisms.
Tagad nākamais solis - kā nokļūt šajā dzīvajā, dievišķajā dimensijā.
Mums kā cilvēkiem ir jāatgūst izpratne par to, kā tiek vadīts organisms. Kā tas dzīvo?
Vai tagad atskan balss no debesīm?
Kā ir iespējams, lai visi kopā dzīvotu harmonijā?
Ļaujiet man jau iepriekš pateikt: to var tikai Dievs!
Mēs varam atļauties tūkstoš šādu konferenču, mēs galu galā turpināsim riņķot un riņķot, līdz
sapratīsim, kā darbojas navigācijas princips.
Tā kā mums ir atšķirīga daba, mēs sākam ar nepareiziem priekšnoteikumiem.
Kā tas darbojas?
Man ir tikai jāsagatavo īss stāsts, jo man nav daudz laika.
Es to salīdzinu ar dzīvnieku bariem.
Mēs varam pārbaudīt visus dzīvnieku barus.
Sēņabrāļu roji, esmu atvedis šeit dažas bildes, varbūt miljardiem.
Tie var mainīt virzienu 0,6 sekundēs. Kas tos pārvalda?
Kur ir karalis? Kur ir valdnieks?
Redzēsim, šie ir principi, tas ir veids, kā Dievs dzīvo visā radībā. Pilnīgi normāli dzīvniekiem.
Tas pats attiecas uz putnu bariem, uz zivju bariem, uz mikroorganismiem.
Kā miljardiem un miljardiem mikroorganismu zina, kuras vielas nogādāt koku saknēm?
Viņi zina, jo Dievs ir viszinošais, jo Dievs dzīvo katrā atomā, katrā molekulā.
Jo Dievs dzīvo visā šajā radībā. Viņš dzīvo dzīvnieku pasaulē, un Viņš vēlas, lai mēs, cilvēki, dzīvotu.
Tikai atšķirībā no dzīvniekiem viņš vēlas mūsu piekrišanu.
Varētu teikt, ka Viņš vēlas, lai mēs dejojam kopā ar Viņu. Lai ejam līdzi Viņam.
Mums ir jābūt kā dzīvniekiem. Tāpēc ziloņu ganāmpulki zina, kas tiem jādara, ziloņi zina, kad un kur tiem jāstaigā.
Visi dzīvnieki patiesībā mums parāda, ka Dievs var navigēt.
Tagad es nonāku pie izšķirošā jautājuma.
Un tas, iespējams, ir vissvarīgākais, ko man jāsaka, neskaitot atklāsmes atkārtošanu, ka mēs esam viens organisms.
Kas tieši tagad ir navigācija, kā mēs kā cilvēki, kad esam tik dažādi, miljoniem, miljardiem cilvēku,
kā mēs varam saprast, kad kaut kam ir pienācis laiks?
Tas ir ļoti vienkārši - Jēzus mums deva piemēru.
Kad mācekļi gribēja zināt, kā paklausīt Dievam.
Reiz viņš teica: "Manas avis dzird manu balsi", un tā nav tikai kristiešu privilēģija, tas attiecas uz visiem cilvēkiem:
Tātad mēs, cilvēki, esam radīti kā Dieva radības, kas spēj dzirdēt Dieva balsi, mums ir dotas priekšnoteikumi,
lai mēs to spētu, bet mums ir arī jāzina, kā tas notiek.
Jēzus to izskaidroja šādi: Viņš saka, jūs to varat izlasīt Jāņa ev.14:27, Viņš saka: "Es jums dodu savu mieru."
Jā, mēs tiecamies pēc miera, miera līgumiem, miera konferencēm.
Viņš saka: "Es jums "došu savu mieru", mums ir nepieciešams Dieva miers.
Un viņš saka, ka šis miers ir daudz augstāks par visu cilvēkam zināmo mieru. Tas ir dziļāks.
Citā vietā par Jēzu ir teikts: Jņ.ev.1.4, kur Jēzus ir aprakstīts šādi: "Viņā bija dzīvība, un dzīvība bija cilvēku gaisma."
Tātad ne filozofija bija cilvēku gaisma, ne vārdi, ko viņš runāja, bija cilvēku gaisma, bet dzīvība, kas no
viņa izstaroja, jo tas, ko Dievs caur viņu darīja, atmodināja cilvēkos dzīvību, mieru, dievišķo mieru.
Es teikšu to ar citu fragmentu.
Tagad es runāju par Bībeli, bet šie principi ir vienādi visiem cilvēkiem.
1.Korintiešiem 4:20: tur ir rakstīts: "jo Dieva valstība", un tā ir navigācija: "Dieva valstība nenotiek vai neizpaužas
vārdos", tur ir rakstīts: "bet spēkā", grieķu valodā: dynamis.
Citiem vārdiem sakot, kā Dievs mūs, cilvēkus, vada tāpat kā dzīvnieku pasauli? Viņš mūs vada caur spēku.
Dynamis nozīmē arī enerģiju, efektīvu ietekmi.
Tieši tā, un es vēlreiz atkārtoju - kā Dievs mūs ietekmē?
Katru mūsu teikto vārdu, katru mūsu domas domu ietekmē, to pavada iedarbīgs spēks.
Un mums ir jāmācās tos atkal atrast, iepazīt, atkal kļūt jūtīgiem.
Mēs esam pievērsuši uzmanību vārdiem, ko runājam, mūsu teoloģijai, mūsu salīdzinājumiem.
Jā, mums atkal jādzird sirds balss.
Katru domu, ko mēs domājam, pavada spēks, kas mūsos ved augšup vai lejup.
Domājiet kaut ko negatīvu, un jūs sapratīsiet, ka tas iet uz leju. Vai tā ir taisnība?
Izdariet kaut ko negatīvu, un jūs sajutīsiet, ka jūsu spēks samazinās.
Dariet kaut ko tādu, ko Dievs ir iedvesis jūsos, un jūs sajutīsiet, kā spēks pieaugs.
Un īpašais ir tas, ka viss, ko Dievs dara, notiek ar mums visiem vienlaicīgi.
Tas nav viena cilvēka hü, bet cita cilvēka hott.
Tā ir atšķirība, kad viņa miers darbojas.
Tātad Viņa efektīvais miers, Viņa efektīvā dievišķā dzīve ir mūsu kuģošanas princips.
Un tas ir kļuvis par mūsu, kā OCG, specialitāti jau gadu desmitiem.
Mēs to darām kopā ar tūkstošiem cilvēku..., mēs mācāmies dievišķo rojveida inteliģenci tādā nozīmē, ka mēs mācāmies
sērfot kopā, mācāmies iet līdzi Dieva iedarbībai, Viņa garam.
Jau daudzus gadus tūkstošiem cilvēku nāk uz šejieni, lai uzzinātu, vai jūs varat trīs dienu laikā iemācīties, kā
atkal iet kopā ar šo navigācijas spēku, ar šo efektīvo Dieva iedarbību, ar šo dievišķās dzīves un miera ietekmi?
Un mēs uzzinām, ka katra doma, ko mēs varam mērīt ar laiku, individuāli vai kolektīvi, ir Dieva miers uz tās vai nav uz tās.
Vai vārds, ko es runāju, palielinās vai samazinās?
Vai darbi, ko es daru, ved uz augšu vai uz leju? Vai darbojas Viņa spēks?
Es gribētu pievērsties pēdējai domai.
To mēs varam lasīt Bībeles vēstulē Filipiešiem 4. nodaļas 7. pantā.
Tur ir teikts: "Un Dieva miers", tātad tagad mēs runājam par mieru, kas ir augstāks par cilvēcisko mieru, tur ir
teikts: "Dieva miers, kas pārspēj visu saprašanu, sargās vai sargās jūsu sirdis un jūsu domas, jūsu uztveri".
Tā ir pamācība visiem cilvēkiem, kā Jēzus mūs mācīja.
Citiem vārdiem sakot, Dieva miers ir kā miesassargs, un tā arī var tulkot šo vārdu.
Viņš uzrauga mūsu uztveri, mūsu domas, mūsu rīcību, mūsu plānus un ir kā miesassargs, viņš mūs sargā.
Bet tas darbojas tikai tad, ja mēs atkal dzīvojam uz spēku orientētā veidā.
Tas ir mans aicinājums mums visiem, visām reliģijām vienādi, tā nav atšķirība, tā nav kristiešu privilēģija. Tas, ko esmu šeit
sludinājis, ka mēs atkal mācāmies dzīvot, orientējoties uz spēku, ka mēs atkal iepazīstam Dieva
spēku, tam ir jāsākas ar mums, pāvestiem, vai ne?
Neatkarīgi no tā, vai mēs esam kristiešu, katoļu, ebreju vai musulmaņu pāvesti, visur ir pāvesti, jā, mums visur ir līderi,
un patiesībā viņi galvenokārt atrodas uz caurules, vai ne.
Bet, ja mēs iemācāmies atkal dzīvot, orientējoties uz spēku, tad mēs varam arī mācīt mūsu ļaudīm, kurus mēs ganām, kurus pavadām,
atkal dzīvot, orientējoties uz spēku, un mēs to piedzīvojam ar simtiem dažādu konfesiju, kuras
esam apvienojuši un kuras strādā kopā melnā veidā.
Mēs kopā esam uzbūvējuši aptuveni 170 TV studijas, pēdējo gadu laikā vien esam izveidojuši 9,5
tūkstošus raidījumu un visu darījuši kopā kā bars.
Mēs varam pusstundas laikā izjaukt lielākos notikumus, kas citkārt prasītu veselu nedēļu,
jo esam iemācījušies darboties melnā krāsā.
Sākumā mēs vēl tikai mācījāmies pamatus, bet no pieredzes varam teikt, ka tas darbojas ar
tūkstošiem cilvēku, tas darbojas ar visu pasauli.
Taču mums atkal ir jākļūst jūtīgākiem, un mēs labprāt esam pieejami ikvienam, kas vēlas atjaunot
saikni ar šo miera, balss un vadības lasīšanas procesu.
Paldies par jūsu uzmanību.
Svarīgs papildinājums:
Ir svarīgi atšķirt: miers nav mērķis, miers ir ceļš, miers IR spēks.
Mums, cilvēkiem, nav ambīciju darīt labu.
Mums, cilvēkiem, nav spēka izturēt, mums, cilvēkiem, nav spēka piedot, mums, cilvēkiem, nav spēka attīstīt vīzijas,
kas darbojas, jo labākais no mums ir tikpat labs kā putekļu daļiņa, mums trūkst kopaina, mums trūkst visa, jā.
Bet atzīt, ka šeit ir spēks, kas mūs uztur, kas dod mums spēku, kas mūs mīl mūsos, kas
mūsos atzīst, tas ir ceļš, miers ir ceļš, spēks.
Nu, man šis noslēpums ir zināms jau 40 gadus.
Es esmu kā viļņu sērfotājs, tāpēc spēks, par kuru es runāju, ir spēks, kas dod mums spēku mirt pat nāves brīdī.
Un tieši par to ir runa: mēs nevaram nomirt, mēs nevaram atlaist, mēs nevaram noliegt sevi savā spēkā.
Bet mēs redzam liecības par cilvēkiem, kuri ir šajā dievišķajā mierā, kā es to paskaidroju: "Savu mieru Es jums dodu",
un Viņš saka: "Šis miers ir augstāks par cilvēka saprašanu.
Tas pārsniedz cilvēka spējas.
Mēs tur redzējām cilvēkus, kas vēl dziedāja pat pie kūlas.
Tur, kur viņus aprija lauvas, šis miers bija vēl spēcīgāks.
Tā ir enerģijas mašīna, Dieva miers, un tas ir gan musulmaņos, gan kristiešos, gan ebrejos, gan hinduistos, tas ir katrā cilvēkā,
bet tas ir atkarīgs no tā, vai es uz to orientējos vai ne.
Man ir jāiesaistās šajā eksperimentā, lai dzīvotu uz spēku orientētā veidā, tas ir kā līgums, kā rokasspiediens, kā laulība.
Un, kamēr vien es neapzinos, ka šis enerģijas avots pastāv, es vienmēr dzīšos pēc miera, man vienmēr būs cīņa.
Bet es piedzīvoju vislielākās vajāšanas, es personīgi esmu piedzīvojis kristiešu vajāšanu vairāk nekā 25
gadus, es priecājos par to, es mīlu savus arhetiķus, jā.
Nesen satiku savu ercenģendu, kurš man kaitē jau gadu desmitiem, katru gadu nopelna miljonus, jo es veidoju lielās
spēlfilmas, viņš seko man līdzi, viņš seko katrai filmai, no katra kino, no katra festivāla, no katra veikala.
Un šajās dienās es viņu pirmo reizi satiku.
No miera, kas pulsē manī, no šī spēka es pirmo reizi varēju stāties viņam pretī, es pirmais paņēmu viņu aiz pleciem, es
teicu, draugs, tagad mēs gribam viens otru apskāviens, es apskāvu viņu, ne uz izrādīšanos, es gāju ar viņu roku
rokā 20 metrus, es teicu viņam, ka starp mums viss ir skaidrs, es tevi mīlu, jā. Es tevi mīlu.
Tad viņš pilnībā sastinga, tā ir tikai retorika, tā neeksistē, tā neeksistē.
Es viņam teicu: "Tava problēma ir tā, ka tu nepazīsti Dieva mīlestību, tu nepazīsti mīlestību.
Viņi nekad nav iemācījušies, ka ir iespējams mīlēt pat visgrūtākajos apstākļos.
Bet miers, kas plūst manī, ko es jau gadu desmitiem kā viļņu braucējs ar šo spēku, kas dara mani gatavu ar Dieva
gribu, es varu apskaut cilvēku, un tad viņš paskatījās uz mani.
Un es varētu turpināt stundām ilgi, man bija ienaidnieki, tūkstošiem ienaidnieku, kuri tagad ir draugi. Kāpēc?
Jo manī vibrē enerģija, jo esmu sācis dzīvot uz spēku orientētā veidā.
Es esmu atklājis šo noslēpumu un esmu mācījis to tūkstošiem cilvēku, un šodien mēs to mācām tūkstošiem
cilvēku, un šī enerģija ir ceļš, iemesls, kāpēc mums ir miers, miers iet ar mums, pavada mūs.
Tas nav mērķis, ko mēs kādreiz sasniegsim.
Tas ir mūsu sākuma kapitāls, mūsu ceļš, mūsu enerģija visā.