Ivo Sasek hos UPF Sveits: "Veien til interreligiøs verdensfred"
Mens kriger, urettferdighet og konflikter av alle slag fortsetter å herje på kloden, har det aldri før vært et
så bredt engasjement for fred og fremme av menneskeverd.
"Fred og sikkerhet trenger i dag stemmene til alle som bryr seg dypt om fred, spesielt religiøse ledere!".
Under dette mottoet arrangerte Universal Peace Federation (UPF) den 21. september 2018
den internasjonale verdensfredskonferansen.
Dette skjedde i lokalene til Kirkenes Verdensråd i Genève.
UPF har status som rådgivende organisasjon i FNs økonomiske og sosiale råd.
Hun oppfordret til aktiv deltakelse i utformingen av verdensfreden.
På den 37. verdensfredsdagen kom ikke bare religiøse ledere fra de mest ulike bakgrunner til orde: kristne, jøder,
muslimer, sikher, hinduer osv. - men også representanter fra politikk, vitenskap og ulike internasjonale organisasjoner.
Ivo Sasek, grunnlegger av OCG, Kla.TV, AZK og andre uavhengige medieprogrammer, takket også ja til invitasjonen
og talte om temaet "Veien til interreligiøs verdensfred".
Kla.TV publiserer talen hans nedenfor som et bidrag til den interreligiøse foreningen for fred og utvikling.
Hva kan menneskeheten, uansett nasjonal, økonomisk, politisk, religiøs eller annen bakgrunn, lære av dyresvermer?
Opplev kompakte svar fra en mann som kan vise til en rik erfaring som strekker seg over fire tiår, og som allerede har
omsatt denne hemmeligheten i praksis med tusenvis av mennesker.
Ivo Sasek vil nå gi oss sin idé om hvordan vi kan oppnå varig fred.
Jeg gir ordet til Ivo Sasek.
Ivo Sasek: Takk for at du fortsatt har tålmodighet til å lytte etter så mange bidrag.
Jeg vil si hva jeg tror er veien til interreligiøs verdensfred, til verdensfred generelt.
Jeg tror det først og fremst handler om bevissthet, at vi erkjenner at mennesker består av én organisme.
Menneskeheten er en organisme og ikke noe annet.
Og når jeg sier denne setningen, vet jeg etter 40 års erfaring at de fleste nå forstår den metaforisk.
En organisme, et flott bilde, en flott lignelse, men jeg vil gjerne si med en gang at vi er én organisme.
Og ikke bare de kristne, for de kristne leser vi det i Bibelen i 1. Korinterbrev 12 som følger:
"For på samme måte som legemet er ett (tallord) og har mange lemmer, men alle legemets lemmer, selv om de er
mange, utgjør ett legeme, slik gjør også Kristus det."
I 2000 år har vi forstått at dette gjelder oss kristne, men det er viktig å være klar over at "Kristus"
ikke sier at vi kristne er slik, men at Kristus er slik.
Kristus, dette begrepet, ville kreve en lang teologisk forklaring.
Dette betyr ganske enkelt Gud blant mennesker, Gud rundt mennesker, Gud i mennesker.
Dette er Kristus, Guds aktive Ånd, som lever menneskeheten som én organisme.
Problemet vårt, hvorfor vi ikke kommer noen vei. Vi forstår det meste metaforisk, som de
sier, som en metafor snarere enn som virkelighet.
Kristne leser Bibelen i konjunktiv, det vil si i den mulige eller ønskelige formen, i
stedet for i indikativ, i den faktiske formen.
Det samme problemet gjelder for alle andre religioner.
Og det er derfor vi aldri kommer lenger.
I Bibelen, og jeg tror også i Koranen og Bhagavad Gita, finner man det samme overalt.
Våre religiøse skrifter har i tusenvis av år forsøkt å lære oss at Gud bor i oss mennesker.
Vi forviser ham til himmelen. Vi venter på, kristne venter på Jesus fra himmelen. Muslimene venter på sin Mädi
eller Madi, jeg vet ikke helt hvordan man uttaler det.
Esoterikerne venter på de utenomjordiske. Politikerne og folket venter på amerikanerne.
Ingenting av dette fungerer i denne verden.
Gud bor i oss mennesker, og det er en viktig grunnleggende erkjennelse.
Så i likhet med kommunistene kan vi kalle oss kamerater og oppføre oss som interessegrupper.
Men av natur, av konstitusjon, er vi organismer.
Det er en stor forskjell. En organisme er levende.
Men vi mennesker her nede kjenner ikke freden, for vi prøver alltid å gjøre det selv, ut fra vår egen
styrke, ut fra vår egen visdom, ut fra vår egen dømmekraft. Ut fra vårt eget noe. Alt er vårt eget.
Men organismen, hvis menneskeheten er en organisme, er det en kropp som lever. Og det er en trussel mot mennesker.
De tenker: "Ja, jeg vil ikke leve, jeg vil være fri.
Men jeg sier at vi er levd. Vi er pustet.
Hvis vi prøver å slutte å puste, vil vi innse at vi blir pustet.
Ingen av oss slår hjertet selv, ikke sant?
Hjertet vårt er banket. Vi er sultne og mette, ja.
Vi må spise og drikke. Men vi er tørste.
Alt dette skjer med oss. Og det er ikke en trussel mot oss. Det er bare sånn det er. Sånn er livet.
Når vi igjen innser at vi er én organisme. At hele menneskeheten er én organisme.
Ikke bare de kristne seg imellom, men kristne, muslimer, alle religioner.
Men det inkluderer også politikk, vitenskap, alle er involvert.
Når vi igjen innser at vi er en organisme der alle har ulike oppgaver, er ikke hvert enkelt menneske motsetningsfylt.
Biceps, triceps. Den ene kan bare trekke, den andre kan bare skyve fra.
Men det er et supplement. Det er ikke en selvmotsigelse. Den trenger begge deler.
Så vi kan kalle oss familie. I økende grad er det fint at vi kaller oss familie, brødre, søstre.
Det er bra. Vi bør leve som en familie.
Men vi er en organisme av natur. Det forblir slik.
Vi kan ikke leve som foreninger, ikke engang som kirkelige foreninger.
Vi kan opprette så mange klubber vi vil.
Men funksjonaliteten vil alltid være som hos en organisme.
Der Gud må gjøre ting i oss.
Kvantefysikken har også nylig oppdaget at dette er tilfelle.
Alt henger sammen, er avhengig av hverandre og er vevd inn i hverandre.
Ånd, sjel og kropp, vi utgjør én organisme. Det som er i mitt hjerte, kommer inn i ditt hjerte.
Det som er i ditt hjerte, trenger inn i mitt hjerte.
Alt har en åpenbar effekt på alt.
Så vi er nødt til å leve. Ellers vil vi fortsette med vår egen visdom.
Vi må lære hvordan vi kan forankre oss i Guds visdom. Hvordan vi kan forankre oss til Guds vilje.
Hvordan man forankrer seg i Guds følelser. Til Guds behag og til Guds mishag.
Alt må gis til oss.
Og før vi lærer oss å leve som en organisme, et hode over oss som lever oss, blir det ingen
fred her nede, ikke engang hjemme, det er umulig.
Da Jesus kom, reserverte vi som kristne også ofte for oss selv, leide, men det er ikke et kristent privilegium.
Jesus kom for å vise oss, som Menneskesønnen, hvordan et menneske danner en enhet med Gud.
Han kom ikke bare for jødene, eller senere for oss kristne. Han kom for hele verden.
Det er derfor Bibelen sier: Kristus døde også for alle.
Å bringe ETT budskap til alle.
Hva er det? Gud i mennesket.
Han ber Johannes 17, hans yppersteprestelige bønn i Bibelen, og dette har blitt misforstått i 2000 år.
Han ber: "Far, la dem, hele menneskeheten, alle være i oss, slik du, Far, er i meg og jeg i deg, ..."
Det var hans, Jesu, stadige budskap: Gud bor i mennesket.
Alle de gjerningene han gjorde, tegnene, miraklene og kraftgjerningene, var et uttrykk for at den
levende Gud bor i menneskelegemet i sin visdom og kraft.
Og når Jesus her ba om at folket eller disiplene hans skulle være 1ns på forhånd, var det ikke en
bønn om noe som ennå ikke var og ennå ikke skulle bli.
Det er en bønn om å ta i bruk det som allerede er der.
Vi ble skapt som skapninger for Gud, for HAM står det i Kolosserbrevet 1, for HAM, inn i HAM,
for HANS hensikt, at HAN skal leve oss som hode.
Jesus kom ikke for å be "å, gjør dem til en organisme".
Han kom fordi han visste at vi ER en organisme, og han ba om at vi også skulle fungere som en organisme.
Så vi trenger ikke å be om at vi skal bli 1ns, vi er allerede 1ns, fysisk, åndelig forenet, skapt som en organisme.
Men vi må leve etter lovene til en organisme, som et samfunn.
Og det var Jesu bønn, også i vers 22, der han ber om "den herlighet som du, Far, har gitt meg, og som jeg har
gitt dem, for at også de skal være ett, likesom vi er ett".
Altså det samme som Jesus og Faderen.
Og denne enheten i å gi kan også oversettes med å "formidle" denne enheten.
Han lærte folket, disiplene i forveien, at Gud bor i menneskene, og demonstrerte det på denne måten.
Så det var Jesu bønn, at fordi vi ER en organisme, må vi også leve og fungere som en organisme.
Nå er det neste skrittet, hvordan komme inn i dette livet, inn i denne guddommelige dimensjonen.
Som mennesker må vi gjenvinne erkjennelsen av hvordan en organisme navigeres. Hvordan leves den?
Skjer det en stemme fra himmelen nå?
Hvordan er det mulig for alle å leve sammen i harmoni?
La meg si det på forhånd: Bare Gud kan gjøre det!
Vi har råd til tusen slike konferanser, vi vil ende opp med å gå i ring til vi forstår hvordan navigasjonsprinsippet fungerer.
Fordi vi er av en annen natur, tar vi utgangspunkt i falske premisser.
Så hvordan fungerer det?
Jeg må bare holde det kort, for jeg har ikke så mye tid.
Jeg sammenligner det med dyresvermer.
Vi kan sjekke alle dyresvermer.
Svermer av gresshopper, jeg har tatt med noen bilder her, kanskje milliarder av dem.
Disse kan endre retning på 0,6 sekunder. Hvem styrer dem?
Hvor er kongen? Hvor er herskeren?
La oss se, dette er prinsippene, dette er hvordan Gud lever hele skaperverket. Helt normalt for dyrene.
Det samme gjelder fugleflokker, det samme gjelder fiskestimer, det samme gjelder mikroorganismer.
Hvordan vet milliarder og atter milliarder av mikroorganismer hvilke stoffer de skal bringe til trærnes røtter?
De vet det fordi Gud er den allvitende, fordi Gud bor i hvert eneste atom, i hvert eneste molekyl.
For Gud lever alt i dette skaperverket. Alt: Han lever i dyreverdenen, og han vil at vi mennesker skal leve.
Men i motsetning til dyrene vil han ha vårt samtykke.
Han vil at vi skal danse sammen med Ham, kan man si. Å gå sammen med Ham.
Vi må være som dyrene. Elefantflokkene vet hva de skal gjøre, og gnuene vet når de skal gå hvor.
Alle dyr viser oss faktisk at det er mulig for Gud å navigere.
Nå kommer jeg til det avgjørende punktet.
Og det er kanskje det viktigste jeg har å si, bortsett fra denne gjentakelsen av åpenbaringen om at vi er én organisme.
Hva er egentlig navigasjonen nå, hvordan kan vi som mennesker, når vi er så forskjellige, millioner, milliarder av
mennesker, hvordan kan vi forstå når det er tid for noe?
Det er veldig enkelt, Jesus eksemplifiserte alt for oss.
Da disiplene ville vite hvordan de skulle adlyde Gud.
Han sa en gang: "Mine får hører min røst", og det er ikke et kristent privilegium, det gjelder for alle mennesker:
Vi mennesker er altså skapt som Guds skapninger som kan høre Guds stemme, vi er predisponert til å kunne
gjøre det, men vi trenger også å vite hvordan det fungerer.
Jesus forklarte det på denne måten, han sier, du kan lese det i Johannes 14:27, han sier "Jeg gir dere min fred."
Ja, vi streber etter fred, fredsavtaler og fredskonferanser.
Jeg vil "gi dere min fred", sier han, vi trenger Guds fred.
Og han sier at denne freden er langt større enn den freden vi mennesker kjenner til. Den er dypere.
Et annet sted står dette om Jesus, Johannes 1,4. Jesus beskrives som "i ham var livet, og livet var menneskenes lys".
Det var altså ikke filosofien som var menneskenes lys, det var ikke ordene han talte som var menneskenes lys, men det
livet som utgikk fra ham, for det Gud virket gjennom ham, vekket liv, fred, guddommelig fred i menneskene.
Jeg sier det med en annen passasje.
Jeg snakker om Bibelen nå, men dette er prinsipper som er de samme for alle mennesker.
1 Kor 4,20: Der står det skrevet: "for Guds rike", og det er navigeringen, "Guds rike går ikke frem eller manifesterer seg
i ord", det står skrevet der: "men i kraft", gresk: dynamis.
Med andre ord, hvordan navigerer Gud oss mennesker, akkurat som i dyreverdenen? Han navigerer oss gjennom makt.
Dynamis betyr også energi, betyr effektiv innflytelse.
Akkurat, og jeg gjentar igjen, hvordan påvirker Gud oss?
Hvert ord vi sier, hver tanke vi tenker, påvirkes og ledsages av en effektiv kraft.
Og vi må lære oss å finne dem igjen, bli kjent med dem, bli sensibilisert på nytt.
Vi har sensibilisert våre sinn for ordene vi bruker, for teologiene våre, for sammenligningene våre.
Vi trenger å høre hjertets stemme igjen, ja.
Hver tanke vi tenker, ledsages av en kraft som leder opp eller ned i vårt indre.
Tenk noe negativt, og du skjønner at det går ned. Er det sant?
Gjør noe negativt, og du kjenner at kraften i deg synker.
Gjør noe som Gud har pustet inn i deg, og du vil kjenne kraften stige opp.
Og det spesielle er at alt Gud gjør, skjer med oss alle på samme tid.
Det er ikke den enes hü, den andres hott.
Det er forskjellen når freden hans virker.
Så hans effektive fred, hans effektive guddommelige liv er vårt navigasjonsprinsipp.
Og det har blitt vår spesialitet, som OCG, i flere tiår.
Vi gjør dette med tusenvis av mennesker ..., vi lærer den guddommelige svermintelligensen i den forstand at vi lærer å
surfe sammen, lærer å følge med på Guds virkninger, med hans ånd.
I mange år nå har tusenvis av mennesker kommet hit for å lære, kan du lære på tre dager hvordan du kan gå videre igjen
med denne navigasjonskraften, med denne effektive effekten av Gud, med denne innflytelsen av guddommelig liv og fred?
Og vi lærer at hver eneste tanke vi kan måle med tiden, individuelt eller
kollektivt, er Guds fred på den eller ikke på den.
Går ordet jeg snakker opp eller ned?
Fører gjerningene jeg gjør oppover eller nedover? Er det Hans kraft som virker?
Jeg vil gjerne komme til den siste tanken.
Og dette finner vi i Filipperbrevet 4, vers 7 i Bibelen.
Det står: "Og Guds fred", så nå snakker vi om den freden som er høyere enn menneskelig fred, det står: "Guds fred,
som overgår all forstand, skal vokte, eller bevare, deres hjerter og deres tanker, deres oppfatning".
Dette er instruksen, slik Jesus lærte oss, for alle mennesker.
Guds fred er med andre ord som en livvakt, og det er slik dette ordet kan oversettes.
Han overvåker våre oppfatninger, han overvåker våre tanker, han overvåker våre handlinger, våre
planer og er som en livvakt, han beskytter oss.
Men dette fungerer bare hvis vi lever på en styrkeorientert måte igjen.
Det er min appell til oss alle, til alle religioner i like stor grad, det er ikke en forskjell, det er ikke et kristent
privilegium. Det jeg har forkynt her, at vi lærer å leve maktorientert igjen, at vi lærer Guds makt å
kjenne igjen, det må begynne med oss paver, ikke sant?
Enten vi er kristne, katolske, jødiske eller muslimske paver, det er paver overalt, ja, vi har ledere
overalt, og de er faktisk hovedsakelig på tuben, er de ikke.
Men hvis vi lærer å leve maktorientert igjen, så kan vi også lære vårt folk, som vi er hyrder for, som vi ledsager, dette
maktorienterte livet igjen, og vi opplever dette med hundrevis av forskjellige kirkesamfunn som vi har
brakt sammen, som arbeider sammen på en svart måte.
Så vi har bygget rundt 170 TV-studioer sammen, laget 9½ tusen programmer bare i løpet av de
siste årene og gjort alt sammen som en sverm.
Vi kan demontere de største hendelsene på en halvtime, der det ellers ville tatt en hel uke, fordi vi har lært oss å gå i svart.
I begynnelsen lærte vi fortsatt det grunnleggende, men vi kan si av erfaring at det fungerer med
tusenvis av mennesker, det fungerer med hele verden.
Men vi trenger å bli bevisstgjort på nytt, og vi stiller oss gjerne til rådighet for alle som er interessert i å
gjenoppta denne prosessen med å lese fred, stemme og lederskap.
Takk for oppmerksomheten.
Viktig tillegg:
Det er viktig å skille, fred er ikke et mål, fred er veien, fred ER kraften.
Vi mennesker har ikke ambisjoner om å gjøre det gode.
Vi mennesker har ikke styrke til å holde ut, vi mennesker har ikke styrke til å tilgi, vi mennesker har ikke styrke til å
utvikle visjoner som fungerer fordi det beste i oss er så godt som et støvkorn, vi mangler det store bildet, vi mangler alt, ja.
Men å erkjenne at det finnes en kraft her som lever i oss, som gir oss kraft, som elsker i oss, som
gjenkjenner oss, det er veien, fred er veien, kraften.
Jeg har kjent til denne hemmeligheten i 40 år nå.
Jeg er som en bølgesurfer, så den kraften jeg snakker om, er en kraft som gir oss makt til å dø, selv i døden.
Og det er nettopp det som er poenget: Vi kan ikke dø, vi kan ikke gi slipp, vi kan ikke fornekte oss selv i vår egen styrke.
Men vi ser vitnesbyrd om mennesker som er under denne guddommelige freden, som jeg forklarte der: "Min fred gir jeg dere",
og han sier: Denne freden går ut over menneskelig forstand.
Det går utover menneskelige evner.
Vi så folk der som fortsatt sang selv på bålet.
Der de ble fortært av løvene, var denne freden enda sterkere.
Det er en energimaskin, Guds fred, og den finnes i muslimen så vel som i den kristne, jøden, hinduen, den
finnes i ethvert menneske, men det kommer an på om jeg orienterer meg mot den eller ikke.
Jeg må involvere meg i dette eksperimentet med å leve på en styrkeorientert måte, det er som
en kontrakt, som et håndtrykk, som et ekteskap.
Og så lenge jeg ikke innser at denne energikilden er der, vil jeg alltid jage etter fred, jeg vil alltid ha en kamp.
Men jeg opplever de største forfølgelser, jeg har personlig opplevd en forfølgelse av kristne i over 25 år, jeg
gleder meg midt i det, jeg elsker mine erkefiender, ja.
Jeg møtte nylig min erkefiende, som har skadet meg i flere tiår, millioner hvert år, fordi jeg lager store spillefilmer, han
følger meg rundt, han følger hver eneste film, fra hver eneste kino, fra hver eneste festival, fra hver eneste butikk.
Og jeg møtte ham for første gang i disse dager.
Jeg var i stand til å møte ham for første gang ut fra den freden som pulserer i meg, ut fra denne styrken, jeg tok ham først ved
skuldrene, jeg sa, min venn, nå vil vi klemme hverandre først, jeg klemte ham, ikke for syns skyld, jeg gikk arm i arm
med ham i 20 meter, jeg sa til ham at alt er klart mellom oss, jeg elsker deg, ja. Jeg elsker deg, ja, jeg elsker deg.
Så stivnet han fullstendig, alt er bare retorikk, det eksisterer ikke, det eksisterer ikke.
Jeg sa til ham: "Problemet ditt er at du ikke kjenner Guds kjærlighet, du kjenner ikke kjærligheten.
De har aldri lært at det er mulig å elske, selv under de vanskeligste omstendigheter.
Men den freden som flyter i meg, som jeg har ridd på i flere tiår som en bølgerytter med denne kraften som gjør meg villig
med Guds vilje, jeg kan omfavne mannen, og så så han på meg.
Og jeg kunne fortsette i timevis, jeg hadde fiender, tusenvis av dem, som nå er venner. Hvorfor det?
Fordi det vibrerer en energi i meg, fordi jeg har begynt å leve på en maktorientert måte.
Jeg har funnet denne hemmeligheten, og jeg har lært den bort til tusenvis, og i dag lærer vi den bort til tusenvis
av mennesker, og denne energien er veien, grunnen til at vi har fred, freden følger med oss, følger oss.
Det er ikke et mål som vi kommer til å nå på et eller annet tidspunkt.
Dette er vår startkapital, vår vei, vår energi i alt.