Privatizuoti pelną - socializuoti nuostolius
Iš pradžių įniršio pažadinti finansų ekspertai pripažino, kad neteisėta spekuliacija
spekuliantai arba prekiautojai valiuta dažnai prilyginami lošimui kazino.
Tačiau ši lygtis yra neteisinga kazino operatoriams.
Priešingai nei daugybė stambių spekuliantų, jie paprastai dalijasi mažesne ar didesne pelno dalimi su bendrove.
Pavyzdžiui, 50 proc. Šveicarijos kazino laimėjimų patenka tiesiai į AHV senatvės ir maitintojo netekimo draudimo sistemą.
Kita vertus, daugelis stambių spekuliantų sumaniai manevruoja, kad jų dividendų pelnas, siekiantis daugiau nei 500 mln.
Šveicarijos frankų, praeitų pro bendrovę - kitaip tariant, jie visiškai privačiai ir be
mokesčių naudojasi savo spekuliaciniu pelnu.
O dabar pereikime prie smulkmenų: jei kazino operatorius bankrutuoja, tai lieka tik privatus reikalas.
Jis negali perduoti savo kazino skolų bendrovei regreso teise:
Suteikiau jums dalį savo pelno, tad pasidalinkime ir spekuliaciniais nuostoliais.
Tą patį galėtų pasakyti ir kiekvienas kitas verslininkas. Vienodos teisės visiems.
Bet toli gražu ne. Ne taip yra su tam tikrais stambiais spekuliantais ir prekiautojais valiuta.
Daugelis šios rūšies atstovų, kurie spekuliuoja ir uždirba milijardus, savo nuostolius gali paprasčiausiai
perkelti visuomenei, t. y. mums, mokesčių mokėtojams.
Tokią praktiką iki šiol taiko daugybė privačių bankų ir draudimo bendrovių visame pasaulyje.
Kol iš savo spekuliacinių sandorių jie gauna milijardinį pelną, jie didina savo privačią nuosavybę; kita vertus, jei
jie patiria milijardinius nuostolius, juos gali tiesiog perkelti visuomenei, t. y. mokesčių mokėtojams.
Jų neapmokestinamas privatus turtas ir dideli atlyginimai lieka nepaliesti.
Kai kuriais atvejais net premijos lieka apsaugotos.
Todėl tam tikri politikai, kad nepabudintų iš vis neramesnio miego nuskriaustų žmonių,
kartkartėmis veidmainiškai gieda geros nakties giesmes.
Šios lopšinės piliečiams rodo, kad būsimų finansų krizių atveju spekuliuojantys bankai patys turės
prisiimti atsakomybę... kartu su savo akcininkais.
Tačiau dar laukia ilgas kelias.
Praktiškai politikai vis dar tik šalina simptomus, užuot kovoję su tikruoju vėžiu.
Vėžiniai augliai tebėra bankininkai, kurie savo daugiamilijoninius atlyginimus ir premijas gauna iš spekuliacinių sandorių.
Tačiau tą patį daro daugybė draudimo bendrovių ir didelių įmonių, pavyzdžiui, farmacijos, telekomunikacijų,
elektros tiekimo, mokslo, vis dažniau ir pašto, žemės ūkio ir t. t., ir t. t., įmonių.
Visi jie spekuliuoja ne savo, o žmonių pinigais.
Tai darydami jie ne kartą spekuliuoja dideliu nacionaliniu turtu.
Tuomet joms trūksta būtino akcinio kapitalo, t. y. nuosavo kapitalo, kad galėtų kompensuoti savo spekuliacijos klaidas.
Privačių bankų savininkai, kurie už mūsų žmonių pinigus gauna milijardinius pelnus, daugiausia iš spekuliacinės veiklos, vis
dažniau skolinasi mūsų pinigus net už neigiamas palūkanų normas.
Tiesą sakant, galima tik savęs paklausti: kokie mes iš tikrųjų esame kvaili? Ir kiek dar ilgai?
Kada pagaliau priversime visus šiuos daugiamilijoninius spekuliantus atsakyti vien už savo spekuliacines skolas?
Mokesčių mokėtojai tiesiog aklai gelbsti tokius pažeidėjus, nes jie nesuvokia, ką daro.
Visa pinigų sistema žmonėms pateikiama taip sudėtingai, kad jie nebegali įžvelgti paprasčiausių apgavysčių.
Todėl kiekvienas kritikas, kuris bankų, draudimo ir panašius spekuliacinius sandorius vadina skandalingais ar net
nusikalstamais, yra teisus tol, kol jų valdytojai ir toliau privatizuoja savo pelną, o nuostolius perkelia visuomenei
ir netgi pasilieka sau didžiulius atlyginimus ir premijas.
Šia skandalinga praktika bankininkai privedė pasaulį prie bedugnės krašto.
Ir jie tai darys tol, kol žmonės sukils prieš juos ir pareikalaus, kad bankų spekuliantų
patirtus nuostolius atlygintų tik jų operatoriai.
Tas pats pasakytina ir apie visus panašius spekuliacijos ir perskirstymo verslo modelius.
Taip greitai būtų surinkta milijardai eurų, o iki šiol apgaudinėtų piliečių padėtis taptų kur kas geresnė.
Tačiau mūsų pačių vadinamosios saugumo sistemos užkerta kelią net menkiausiam bandymui taisytis.
Kaip tai įmanoma? Labai paprastai: toleruojant neteisėtus, slaptus tinklus, t. y. abipusiai
palankius valdančiųjų ir valdomųjų tarpusavio ryšius.
Dauguma taip pat tyli šio visur esančio jausmo akivaizdoje, nes nėra apie jį pakankamai informuoti arba
tiesiog yra susitaikę, nors yra nuolatinės šio jausmo aukos.
Dėl tokio tylėjimo apgautos tautos savo ruožtu sukelia dar didesnį spekuliantų godumą
valdžios, verslo ir draudimo sluoksniuose ir t. t.
Šį elitą, kai kurie iš jų jau labai seni, bejėgė žmonių tyla skatina tęsti privatizavimo aferą ir net ją išplėsti grynųjų
pinigų panaikinimo, neigiamų palūkanų normų ir kt. linkme.
Itin gudrus pelno privatizavimas ir nuostolių socializavimas jau dešimtmečius yra mūsų kasdienio gyvenimo dalis.
Dėl vis didėjančių rūpesčių dėl pinigų žmonės pamiršo, kad ne taip seniai tokiose konstitucinėse valstybėse kaip mūsų
buvo įprasta reikalauti atsakomybės tik iš atsakingų asmenų.
Baudžiamųjų bylų teismai gali skirti iki 10 metų laisvės atėmimo bausmę.
Mokesčių mokėtojai turės prisiimti atsakomybę už visą šį beprotišką blogą valdymą, kol jie nesugrąžins
skolos rato atgal ant tų, kurie iš tikrųjų ją sukėlė.
Jei to nepadarys, tautos 100 proc. užtikrintai žengs tiesiai į kitą skolų bedugnę.
Ir kiekviena pasaulio vyriausybė tai tikrai žino.
Vis dėlto visa tai ir dar daugiau priimama su pritarimu.
Mūsų pasauliui iš visų pusių gresia gyvybei pavojingos technologijos, subsidijavimas,
privatizacija ir daugybė kitų netinkamo valdymo sistemų.
dienų nepakako visoms šioms katastrofiškoms perskirstymo sistemoms apibūdinti.
Todėl pats laikas pažadinti miegančius ir žiniasklaidos apakintus žmones, kad jie galėtų nusikratyti neteisėtai jiems primestų
skolų ir grąžinti skolų naštą tik ant visų tikrųjų teršėjų galvų!