Privatizēt peļņu - socializēt zaudējumus
Savā sākotnējā dusmas, pamodināti finanšu eksperti likts atzina, nelikumīgu spekulāciju ar
spekulanti vai valūtas tirgotāji bieži vien tiek pielīdzināti kazino azartspēlēm.
Taču šis vienādojums ir netaisnīgs pret kazino operatoriem.
Atšķirībā no neskaitāmiem lielajiem spekulantiem tie parasti ar uzņēmumu dala mazāku vai lielāku peļņas daļu.
Piemēram, 50 % no Šveices kazino laimestiem nonāk tieši AHV vecuma un apgādnieka zaudējuma apdrošināšanas shēmā.
No otras puses, daudzi lielie spekulanti prasmīgi manevrē ar savu dividenžu peļņu, kas pārsniedz 500 miljonus Šveices
franku, garām uzņēmumam - citiem vārdiem sakot, viņi bauda savu spekulatīvo peļņu pilnīgi privāti un bez nodokļiem.
Un tagad viss nonāk līdz sīkumiem: ja kazino operators bankrotē, tas joprojām ir tikai un vienīgi privāta lieta.
Viņš nevar nodot savus kazino parādus uzņēmumam regresa kārtībā:
Es devu jums daļu no savas peļņas, tāpēc dalīsimies arī ar saviem spekulatīvajiem zaudējumiem.
To pašu varētu teikt ikviens cits uzņēmējs. Vienādas tiesības visiem.
Bet tālu no tā. Ne tā ir ar dažiem lieliem spekulantiem un valūtas tirgotājiem.
Daudzi no šīs sugas pārstāvjiem var vienkārši novirzīt savus zaudējumus sabiedrībai, t.i., mums, nodokļu maksātājiem,
ja viņi ir spekulējuši un šajā procesā nopelnījuši miljardus.
Šādu praksi joprojām praktizē neskaitāmas privātās bankas un apdrošināšanas sabiedrības visā pasaulē.
Kamēr viņi joprojām gūst miljardiem lielu peļņu no spekulatīvajiem darījumiem, viņi palielina savu privāto īpašumu;
savukārt, ja viņi gūst miljardiem lielus zaudējumus, viņi tos var vienkārši novirzīt sabiedrībai, t. i., nodokļu maksātājiem.
Viņu ar nodokļiem neapliekamie privātie īpašumi, kā arī lielās algas paliek neskarti.
Dažos gadījumos pat prēmijas ir aizsargātas.
Tāpēc, lai nepamodinātu no aizvien nemierīgāka miega nomocīto tautu, daži politiķi laiku
pa laikam liekulīgi dzied labas nakts himnas.
Šīs šūpuļdziesmas liek iedzīvotājiem domāt, ka finanšu krīzes gadījumā nākotnē spekulējošajām bankām pašām
būs jāuzņemas atbildība... kopā ar saviem akcionāriem.
Taču vēl ir tāls ceļš ejams.
Praksē politiķi joprojām tikai novērš simptomus, nevis cīnās ar īsto vēzi.
Vēža audzēji joprojām ir baņķieri, kas savas daudzmiljonu algas un prēmijas saņem, izmantojot spekulatīvus darījumus.
Bet to pašu dara neskaitāmas apdrošināšanas kompānijas un lieli uzņēmumi, piemēram, farmācijas, telekomunikāciju, elektroapgādes,
zinātnes, arvien vairāk arī pasta, lauksaimniecības utt. utt.
Viņi visi spekulē nevis ar savu naudu, bet gan ar tautas naudu.
Un, to darot, viņi atkārtoti spekulē ar lielu daļu valsts bagātības.
Tad tām trūkst nepieciešamā pamatkapitāla, t. i., pašu kapitāla, lai varētu kompensēt savas spekulācijas kļūdas.
Privāto banku īpašnieki, kuri ar mūsu tautas naudu gūst miljardiem lielu peļņu, galvenokārt no spekulatīviem darījumiem, aizvien
vairāk aizņemas mūsu naudu pat ar negatīvām procentu likmēm.
Patiesībā var tikai pajautāt sev: cik muļķīgi mēs esam patiesībā? Un cik ilgi vēl?
Kad beidzot mēs visus šos daudzmiljonu spekulantus sauksim pie atbildības tikai par viņu spekulatīvajiem parādiem?
Nodokļu maksātāji vienkārši turpina akli glābt šādus likumpārkāpējus, jo viņi neapzinās, ko dara.
Visa monetārā sistēma cilvēkiem ir tik sarežģīti pasniegta, ka viņi vairs nespēj saskatīt visvienkāršākās krāpšanas.
Tāpēc ikvienam kritiķim, kas banku, apdrošināšanas un līdzīgus spekulatīvos darījumus dēvē par skandaloziem vai pat noziedzīgiem,
ir taisnība, kamēr to operatori turpina privatizēt savu peļņu, vienlaikus nododot zaudējumus sabiedrībai
un pat saglabājot savas milzīgās algas un prēmijas.
Ar šo skandalozo praksi baņķieri ir noveduši pasauli uz bezdibeņa sliekšņa.
Un viņi turpinās to darīt, līdz tauta pret viņiem sacelsies un pieprasīs, lai banku spekulantu
zaudējumus atgūst tikai un vienīgi to operatori.
Tas pats attiecas uz visiem līdzīgiem spekulāciju un pārdales uzņēmējdarbības modeļiem.
Šādā veidā ātri vien tiktu iekasēti miljardiem eiro, un līdz šim apkrāptie iedzīvotāji būtu daudz labākā situācijā.
Taču mūsu pašu tā sauktās drošības sistēmas aizšķērso pat mazāko mēģinājumu veikt korekcijas.
Kā tas ir iespējams? Pavisam vienkārši: pieļaujot nelikumīgus, slepenus tīklus, t.i., savstarpēji labvēlīgas
savstarpējas atkarības starp kontrolētājiem un kontrolējamajiem.
Lielākā daļa arī klusē, saskaroties ar šo visaptverošo sajūtu, jo viņi nav pietiekami informēti par to vai vienkārši ir
samierinājušies, lai gan viņi ir pastāvīgi šīs sajūtas upuri.
Un ar šādu klusēšanu maldinātie ļaudis savukārt rada vēl lielāku alkatību spekulantu vidū valdības,
biznesa un apdrošināšanas aprindās un tā tālāk.
Šīs elites, no kurām dažas jau ir ļoti vecas, cilvēku bezpalīdzīgais klusums mudina turpināt
privatizācijas afēru un pat paplašināt to skaidras naudas atcelšanas, negatīvu procentu likmju utt. virzienā.
Ārkārtīgi viltīga peļņas privatizācija un zaudējumu socializācija jau gadu desmitiem ir bijusi mūsu ikdienas sastāvdaļa.
Aizvien pieaugošās rūpes par naudu ir likušas cilvēkiem aizmirst, ka vēl ne tik sen konstitucionālās valstīs, piemēram, mūsu valstī,
bija ierasta prakse saukt pie atbildības tikai atbildīgos.
Krimināltiesas var piespriest brīvības atņemšanu līdz pat 10 gadiem.
Nodokļu maksātājiem būs jāuzņemas atbildība par visu šo neprātīgo slikto pārvaldību, ja vien viņi nenovirzīs
parādu ratu atpakaļ uz to, kas to patiešām izraisīja.
Ja tā nenotiks, valstis ar 100 % pārliecību virzīsies uz nākamo parādu bezdibeni.
Un to zina ikviena valdība pasaulē.
Tomēr tas viss un vēl daudz kas cits tiek pieņemts ar atzinību.
Mūsu pasauli no visām pusēm eksistenciāli apdraud dzīvībai bīstamas tehnoloģijas, subsidēšana,
privatizācija un daudzas citas nepareizas pārvaldības sistēmas.
dienas bija nepietiekamas, lai aprakstītu visas šīs katastrofālās pārdales sistēmas.
Tāpēc ir pēdējais laiks pamodināt aizmigušos un plašsaziņas līdzekļu apstulbinātos cilvēkus, lai viņi varētu
atbrīvoties no nelikumīgi uzliktajiem parādiem un parādu slogu novest atpakaļ tikai uz visu patieso piesārņotāju galvām!