Colapsurile financiare - o strategie a elitei finanțelor
În cadrul emisiunii din 18.1.2019 "Lumea financiară se află într-un punct de cotitură - o evaluare a lui Ernst Wolff",
Wolff a arătat că e doar o chestiune de timp până la un accident financiar global.
Potrivit expertului financiar Ernst Wolff, principala cauză a unei posibile prăbușiri
financiare iminente este politica monetară riscantă a băncilor centrale.
Deoarece trebuie să presupunem că băncile centrale sunt foarte bine capabile
să evalueze consecințele politicii lor monetare, se pun următoarele întrebări:
De ce riscă băncile centrale un accident financiar la nivel mondial
și cine beneficiază de pe urma unui astfel de eveniment?
Pentru a explora aceste întrebări, e important să înțelegem că aproape toate băncile
centrale din lume sunt bănci controlate de persoane private.
Fed New York, de exemplu, este deținută în proporție de 80% de opt familii puternice.
Familia Rothschild ocupă o poziție specială printre aceste familii.
În cadrul emisiunii din 16.12.2018 "Controlul Rothschild" s-a arătat că doar patru
din toate băncile centrale existente la nivel mondial nu sunt controlate de familia Rothschild.
Acest lucru nu exclude faptul că aceștia ar putea totuși să acționeze în interesul binelui comun.
Cu toate astea, analiza crizelor financiare din trecut arată că băncile centrale
reprezintă în primul rând interesele proprietarilor lor.
Se observă însă un model care se repetă. Înființarea Fed
fusese deja pregătită de un colaps financiar și economic declanșat de J. P. Morgan în 1907.
Combinată cu o manipulare abilă a publicului
și a politicii, opoziția puternică față de FED a fost astfel înfrântă.
Fondatorii au promis că, odată cu înființarea Băncii Centrale Americane (în 1913),
inflația și crizele economice vor fi imediat de domeniul trecutului.
Dar s-a întâmplat exact contrariul. Încă din 1920, FED
a declanșat în mod deliberat o criză bancară în care peste 5.400 de bănci au fost conduse la ruină.
Colapsul financiar din 1929 a dus la prăbușirea a încă 16.000 de bănci.
În acest fel, băncile și companiile concurente au putut
fi cumpărate pentru o fracțiune din valoarea lor.
Congresmanul Louis McFadden a declarat la acea vreme despre prăbușirea
și depresiunea economică ce a urmat: "A fost un eveniment atent pus în scenă.
Bancherii internaționali au fabricat o stare de deznădejde
pentru a putea deveni conducătorii noștri."
Acest model s-a repetat și în criza bancară din 2008.
În doar trei ani, FED a majorat ratele dobânzilor cheie de la 1% la 5,25%.
Ca urmare a acestei creșteri extreme a ratelor, piața imobiliară din SUA s-a prăbușit,
proprietățile au fost executate silit, iar băncile au suferit pierderi din cauza împrumuturilor care
nu mai puteau fi rambursate.
Pe măsură ce aceste pierderi se ridicau la miliarde de dolari,
banca de investiții Lehman Brothers a dat faliment.
Dar această bancă de investiții relativ mică nu a dat faliment așa, pur și simplu.
Lehman Brothers a fost singura bancă căreia i s-a refuzat orice ajutor din partea FED,
precum și din partea statului, ceea ce a însemnat că a fost împinsă aproape în mod deliberat spre faliment.
Acest lucru a distrus încrederea în sistemul financiar.
Consecința a fost oprirea bruscă a fluxului de bani între bănci,
deoarece acestea se temeau că nu-și vor primi banii înapoi.
Comparabil cu un castel din cărți de joc, sistemul financiar s-a prăbușit apoi
și a urmat o criză financiară și bancară mondială care,
potrivit Băncii Centrale Cooperative Germane, a provocat pagube economice
de aproximativ 3,8 trilioane de euro.
Printre cei mai mari câștigători ai acestei crize s-au numărat marea bancă americană JPMorgan Chase
și marea bancă londoneză Barclays. Aceasta din urmă este controlată de familia Rothschild.
Aceste bănci mari au putut să preia din nou alte bănci la o fracțiune din valoarea lor din cauza crizei.
În cazul preluării Washington Mutual Bank, de exemplu, JPMorgan a plătit doar 1,9 miliarde de dolari
pentru active de aproximativ 300 de miliarde de dolari,
în timp ce deținătorii de obligațiuni ai acestei bănci au pierdut 30 de miliarde de dolari.
Aceste corelații arată încă o dată clar:
crizele financiare nu se declanșează din întâmplare, ci sunt create!
Ele sunt ca o perioadă de recoltă pentru elita financiară,
în care aceasta lovește fără scrupule, în lăcomia sa insațiabilă.
Întrebarea este: când vor fi trași la răspundere?
Cu următorul fragment din filmul documentar " Zeitgeist ",
vă puteți face o impresie despre originile și practicile FED sau ale proprietarilor săi.