Vienpusis organų donorų verbavimas
Organų donoro kortelėje gali būti įrašyta: Taip, aš leidžiu paimti organus ir audinius iš mano kūno
po to, kai mano mirtis bus mediciniškai patvirtinta.
Tačiau apklausų duomenimis, maždaug trečdalis Vokietijos gyventojų mano, kad sąvoka mirtis reiškia
širdies mirtį su ją lydinčiais simptomais, tokiais kaip mirties žymės, rigor mortis ir puvimo procesai.
Tačiau persodinti galima tik šviežius organus.
Pateikiame trumpą ištrauką iš Penkių priežasčių, kodėl reikia uždrausti organų donorystę gyvenimo pabaigoje, kurią
asociacija ÄPOL 2019 m. paskelbė žurnale Swiss Medical Journal:
Žmonių su mirusiomis smegenimis smegenyse yra daug gyvybės ženklų.
Kol jie vėdinami ir maitinami, jie reguliuoja kūno temperatūrą, kovoja su infekcijomis ir gydo žaizdas.
Smegenų neturintys vaikai auga ir bręsta, o nėščios moterys, kurių smegenys yra mirusios, gali
pagimdyti sveikus vaikus atlikus cezario pjūvį.
Todėl organų donoras yra mirštantis žmogus.
Taigi jis vis dar gyvas!
Kita vertus, oficialios institucijos, pavyzdžiui, BZgA, Federalinis sveikatos
mokymo centras, skelbia, kad žmonės jau mirę,
jei nebeveikia tik esminės smegenų dalys, o smegenys yra tik nedidelė viso žmogaus dalis.
Atitinkamoje informacinėje medžiagoje jie vienpusiškai pristato tariamai teigiamus organų ir
audinių transplantacijos ir jos įgyvendinimo aspektus.
Jie reklamuojasi suteikdami donorams galimybę priimti pagrįstą sprendimą.
Tačiau kaip donoras gali priimti pagrįstą sprendimą, jei jis nežino medicininių faktų apie smegenų mirtį?
Atrodo, kad vienpusiškas organų donorystės propagavimas naudojamas kaip sąmoninga rinkodaros strategija.