Recrutarea unilaterală a donatorilor de organe
Pe cardul de donator de organe se poate scrie: Da, autorizez prelevarea de organe și țesuturi din corpul meu după ce
moartea mea a fost certificată din punct de vedere medical.
Cu toate acestea, conform sondajelor, aproximativ o treime din populația germană presupune că termenul de moarte se referă
la moartea cardiacă, cu simptomele care o însoțesc, cum ar fi semnele morții, rigor mortis și procesele de putrefacție.
Cu toate acestea, numai organele proaspete pot fi transplantate.
Iată un scurt extras din Cinci motive în favoarea interzicerii donării de organe la sfârșitul vieții,
publicat de asociația ÄPOL în Swiss Medical Journal în 2019:
Există multe semne de viață la oamenii cu creierul mort.
Atâta timp cât sunt aerisite și hrănite, acestea își reglează temperatura corpului,
luptă împotriva infecțiilor și vindecă rănile.
Copiii în moarte cerebrală cresc și ajung la pubertate, iar femeile însărcinate în moarte cerebrală
pot da naștere unor copii sănătoși prin cezariană.
Donatorul de organe este, prin urmare, o persoană în curs de moarte.
Deci e încă în viață!
Pe de altă parte, organismele oficiale, cum ar fi BZgA, Centrul Federal pentru Educație
Sanitară, declară că oamenii sunt deja morți,
dacă doar părți esențiale ale creierului nu mai sunt funcționale - iar creierul este doar o mică parte din întreaga persoană.
În materialul informativ corespunzător, acestea prezintă într-o manieră unilaterală aspectele presupus pozitive ale transplantului
de organe și țesuturi și ale implementării acestuia.
Acestea își fac publicitate permițând donatorilor să ia o decizie bine fundamentată.
Dar cum poate un donator să ia o decizie bine fundamentată atâta timp cât nu cunoaște datele medicale ale morții cerebrale?
Se pare că promovarea unilaterală a donării de organe este folosită ca o strategie de marketing deliberată.