Enostransko pridobivanje darovalcev organov
Na kartici darovalca organov je lahko navedeno: Da, dovoljujem odvzem organov in tkiv iz
svojega telesa po zdravniškem potrdilu o moji smrti.
Po raziskavah pa približno tretjina nemškega prebivalstva meni, da se izraz smrt nanaša na srčno smrt s spremljajočimi simptomi,
kot so mrtvaški znaki, mrtvaški stres in procesi gnitja.
Vendar je mogoče presaditi le sveže organe.
Tukaj je kratek odlomek iz članka Pet razlogov za prepoved darovanja organov ob koncu življenja, ki ga je združenje
ÄPOL leta 2019 objavilo v reviji Swiss Medical Journal:
Pri ljudeh z mrtvimi možgani je veliko znakov življenja.
Dokler so prezračevane in hranjene, uravnavajo telesno temperaturo, se borijo proti okužbam in celijo rane.
Otroci z možgansko smrtjo rastejo in dosežejo puberteto, noseče ženske z možgansko smrtjo
pa lahko s carskim rezom rodijo zdrave otroke.
Darovalec organov je torej oseba v procesu umiranja.
Torej je še vedno živ!
Uradni organi, kot je BZgA, Zvezni center za zdravstveno vzgojo, pa na drugi strani trdijo, da so ljudje že mrtvi,
če le bistveni deli možganov ne delujejo več - možgani pa so le majhen del celotne osebe.
V ustreznem informativnem gradivu enostransko predstavljajo domnevno pozitivne vidike
presaditve organov in tkiv ter njenega izvajanja.
Oglašujejo se tako, da donatorjem omogočajo sprejemanje utemeljenih odločitev.
Toda kako lahko darovalec sprejme utemeljeno odločitev, če ne pozna medicinskih dejstev o možganski smrti?
Zdi se, da se enostransko spodbujanje darovanja organov uporablja kot namerna tržna strategija.