Једнострано тражење донација органа
На картици за давање органа можете навести: "Да, пристајем да се органи и ткива уклоне из мог
тела након што моја смрт буде медицински потврђена."
Међутим, према анкетама, приближно једна трећина немачке популације претпоставља да се термин "смрт" односи
на срчану смрт, са пратећим симптомима као што су постмортемне мрље, ригор мортис и процеси распадања.
У стварности, међутим, могу се пресадити само свежи органи.
Ево кратког извода из текста "Пет разлога за забрану донирања органа на крају живота", који је удружење
ÄPOL објавило у Swiss Medical Journal 2019. године:
Постоји много знакова живота код људи са можданом смрћу.
Док год се вентилирају и хране, регулишу телесну температуру, боре се против инфекција и зарастају ране.
Деца са престанакком рада мозга расту и достижу пубертет, а труднице са престанакком рада
мозга могу царским резом родити здраву децу.
Донор органа је, дакле, особа у процесу умирања.
Значи он је још увек жив!
Званична тела, као што је BZgA (Савезни центар за здравствено образовање), с друге стране, проглашавају људе мртвима чим
ако значајни делови мозга више нису функционални – а мозак је само мали део целе особе.
У својим информативним материјалима они представљају једностран поглед на наводно позитивне
аспекте трансплантације органа и ткива и њене примене.
Они рекламирају да омогућавају донаторима да донесу информисану одлуку.
Али како донатор може донети информисану одлуку ако није упознат са медицинским чињеницама о мозгоној смрти?
Чини се да се једнострана промоција донирања органа користи као намерна маркетиншка стратегија.