Ensidig rekrytering av organdonatorer
På organdonationskortet kan det stå: Ja, jag tillåter att organ och vävnad avlägsnas från min
kropp efter att min död har konstaterats medicinskt.
Enligt undersökningar tror dock ungefär en tredjedel av den tyska befolkningen att begreppet död avser hjärtdöd, med åtföljande
symptom som dödsmärken, likstelhet och förruttnelseprocesser.
Det är dock endast färska organ som kan transplanteras.
Här är ett kort utdrag ur Five reasons in favour of banning organ donation at the end of life, som
publicerades av ÄPOL-föreningen i Swiss Medical Journal 2019:
Det finns många tecken på liv hos människor med döda hjärnor.
Så länge de får luft och näring kan de reglera kroppstemperaturen, bekämpa infektioner och läka sår.
Hjärndöda barn växer och når puberteten, och gravida hjärndöda kvinnor kan föda friska barn med kejsarsnitt.
Organdonatorn är därför en person som befinner sig i en döendeprocess.
Så han lever fortfarande!
Officiella organ, som BZgA, det federala centret för hälsoutbildning, förklarar å
andra sidan att människor redan är döda,
om bara väsentliga delar av hjärnan inte längre fungerar - och hjärnan är bara en liten del av hela människan.
I sitt motsvarande informationsmaterial presenterar de de förment positiva aspekterna av organ- och vävnadstransplantation
och dess genomförande på ett ensidigt sätt.
De marknadsför sig genom att göra det möjligt för givarna att fatta ett välgrundat beslut.
Men hur kan en donator fatta ett välgrundat beslut så länge han inte är medveten om de medicinska fakta som gäller hjärndöd?
Det verkar som om det ensidiga främjandet av organdonation används som en medveten marknadsföringsstrategi.