Podívejte se na to. Tyto vynikající rohlíky. Křupavé, mhh. A tam Mmmmmarmelade.
A tenhle talíř (jemně zdobený) je úžasný, až se vám z něj sbíhají sliny... jéje, co to je?!
(dítě) Vaječný likér!
Mluvčí: Raději bych si dal k snídani vajíčko - nebo takhle - nebo takhle - nebo ehm (odkašle si).
Možná je to lepší takto. Chléb, vejce, pivo, sýr, salám, zeleninová pomazánka pro vegany - to vše patří k dobrému jídlu.
Kupujeme ho v supermarketu jako samozřejmost. Sotva však víme, odkud tyto potraviny pocházejí, kdo je vyrábí a co se s nimi pojí.
To vše v podstatě pochází ze zemědělství, které tak tvoří pilíř společnosti.
Jak řekl král Fridrich II: "Zemědělství
je první ze všech umění, bez něj by nebylo obchodníků, básníků ani filozofů.
Pouze to, co produkuje země, je skutečné bohatství."
Nemyslíte si, že povolání zemědělce je prestižní a ušlechtilá profese, které si každý váží?
A že farmy, kde se produkují hodnotné potraviny, udržuje se kulturní krajina a vytvářejí se hodnoty, mohou existovat udržitelně?
Stále více zemědělců však svou práci vzdává.
Mladí lidé už nechtějí pracovat v zemědělství.
Jaké jsou důvody?
Koho zajímá tento stav, který má důsledky pro celou společnost?
Kla.tv již informovala o krycí/hybridní válce, při níž jsou záměrně ničeny stabilní struktury ve prospěch jednotlivců.
Tento dokumentární film vám umožní nahlédnout do těchto souvislostí a do oblasti,
která nás všechny ovlivňuje více, než si uvědomujeme.
Od sjednocení Německa zemědělství dramaticky ztratilo svou roli v zásobování obyvatelstva potravinami.
Z důvodu nerentability se v Německu pěstuje stále méně potravin, například brambor.
V praxi to znamená, že se dnes do Německa dováží přibližně 70 % potravin.
Podle Spolkového statistického úřadu činil podíl dovážených rostlinných potravin v roce 2015 přibližně 81 %, zatímco v roce 2008 to bylo 73 %.
To jasně ukazuje, jak závislé se Německo stalo, pokud jde o výživu obyvatelstva.
Ale jak se to stane?
Stále více zákonů, předpisů a nařízení velmi ztěžuje zemědělcům v Německu přežití jejich farem a rodin prostřednictvím výroby potravin.
V praxi například zákon o obnovitelných zdrojích energie (EEG) vede ke zpronevěře cenné zemědělské půdy.
Zemědělci si ji pronajímají nebo využívají pro větrné turbíny, fotovoltaické systémy nebo bioplynové stanice.
Cílená podpora výroby energie znamená, že tato orná půda již není k dispozici pro pěstování potravin.
To znamená, že energetická kukuřice má dnes větší hodnotu než tzv. chlebová pšenice a kejda má větší hodnotu než mléko, protože tyto cenné suroviny se v bioplynových stanicích přeměňují na elektřinu.
Tyto předpisy a zákony práci v Německu prodražují.
Levnější dovážené výrobky se proto zdají být atraktivní.
V červnu 2019 byla zahájena dohoda o volném obchodu mezi EU a společným jihoamerickým trhem (Mercosur).
Otevírá evropský trh mimo jiné pro geneticky modifikovanou sóju z Jižní Ameriky.
Na jednoho občana EU se ročně dováží téměř 70 kilogramů sóji pro výrobu potravin pro zvířata.
Sója je krmivo bohaté na bílkoviny a navzdory velké vzdálenosti je velmi levně dostupná.
Podle brazilské zemědělské expertky Larissy Bombardiové jsou v Evropě povolena rezidua glyfosátu v množství maximálně 0,05 mg na kilogram sóji.
V Brazílii je to 10 mg na kilogram, tedy 200krát více.
Glyfosát je přípravek na hubení plevele a bylo prokázáno, že je karcinogenní.
Pokud by se limit glyfosátu pro dováženou sóju snížil na úroveň povolenou v pitné vodě, nebylo by možné dovážet žádnou další sóju.
Tím by se také vyplatilo pěstovat lupinu, hrách a bob jako původní krmné plodiny v Evropě, což by bylo prospěšné pro zemědělce, životní prostředí i spotřebitele.
Nejen na polích se zemědělci potýkají se značnými překážkami, protože mnoho chovatelů dojnic je také pod tlakem kvůli příliš nízké ceně mléka.
Pokud se nechtějí vzdát, musí expandovat a modernizovat.
Zemědělec například investuje půl milionu nebo více do nové, větší stodoly.
Přesto prohrává.
28 až 36 centů za litr mléka je příliš málo na pokrytí nákladů
a splácení bankovního úvěru nepřipadá v úvahu.
Proto každých deset let ukončí činnost přibližně polovina německých mléčných farem,
jak vysvětluje Torsten Hemme, ředitel renomovaného Výzkumného ústavu mlékárenského. IFCN říká.
Aby je nepotkal stejný osud, zbývající farmy se stále zvětšují a produkují stále více mléka.
Velké mlékárny mohou vyvíjet tlak na "vzpurné zemědělce", protože i přes menší počet farem je na trhu příliš mnoho mléka.
Na "bílé zlato", mléko, se zaměřuje několik velkých společností.
Nechtějí, aby na tom vydělávaly statisíce zemědělců v celé Evropě.
Velmi dobře o tom píše bývalý prezident Evropské mléčné rady (zastřešující organizace evropských mlékařů) a farmář Romuald Schaber ve své knize "Blutmilch" (Krvavé mléko):
"Teprve když je mléko v rukou několika mocných lidí, najde svou vysokou cenu."
Následující souvislosti ukazují, jak daleko již pokročila:
Vzhledem k rostoucí globalizaci trhu s mlékem soutěží velké evropské mlékárny na mezinárodním poli o žádaný trh se sušeným mlékem*.
Zemědělci v Evropě jsou nuceni produkovat stále více mléka za stále nižší náklady.
Přebytečné mléko velké mlékárny suší a vyvážejí do rozvojových zemí ve formě sušeného mléka tak levně,
že místní zemědělci nemohou s těmito cenami mléka držet krok.
Na globalizovaném trhu se sušeným mlékem nakonec vydělává jen několik velkých společností.
Živobytí a suverenita zemědělců v dovážejících a vyvážejících zemích jsou však ničeny.
Tento ekonomický tlak však není to jediné, s čím se zemědělci a jejich rodiny musí potýkat.
Carina Konradová je zemědělská inženýrka a místopředsedkyně Výboru pro výživu a zemědělství Spolkového sněmu.
Říká: "Zemědělec je dnes všestranně nadaný člověk."
Jeho dovednosti zahrnují chemické a fyzikální znalosti o fungování půdy a zvířat a jejich převedení
do praxe pěstování rostlin a chovu zvířat, stejně jako sofistikovanou dokumentaci a vedení kanceláře.
Daně a obchodní administrativa nejsou o nic méně důležité než sociální média a marketing. Kontrolor, manažer, vedoucí pracovník [...] farmář je to vše v jedné osobě."
Přes veškerou svou chytrost a nevýslovnou píli je na mnoha místech v zoufalé situaci.
Mnozí z nich trpí syndromem vyhoření a počet sebevražd mezi zemědělci je mnohem vyšší než u ostatní populace.
Mnoho zemědělců proto touží po jednodušším pracovním dni.
Digitalizace zemědělství je opakovaně uváděna jako spasitel a řešení těchto problémů.
Roboti například převezmou dojení a drony cíleně aplikují hnojiva a pesticidy na rostliny.
Shromážděná data, jako je zdravotní stav zvířat, povětrnostní parametry nebo opotřebení strojů, se ukládají centrálně
a zemědělec může sledovat a řídit své provozní procesy prostřednictvím počítačového programu.
Nejznámější program tohoto typu prodává agrochemická společnost Bayer.
To otevírá nové oblasti podnikání díky hromadnému sběru a analýze procesních dat.
Bayer doufá, že poradenstvím a optimalizací zemědělských podniků získá miliardy eur.
Podle studie sítě Inkota* se tím však moc soustřeďuje v rukou velkých společností shromažďujících data, neboť
ty fakticky určují, co budou zemědělci pěstovat, jaké stroje nebo osivo budou používat.
Navzdory těmto slibným možnostem je třeba tyto inovace odmítnout, pokud
slouží jednostranným společnostem a zvyšují závislost zemědělců.
Organizace německých zemědělců "Freie Bauern" to shrnuje ve svých požadavcích:
"Pod rouškou ochrany životního prostředí se průmysl snaží digitální aplikace v zemědělství nejen prodat, ale také je prezentovat jako nepostradatelné.
Efektivní využívání technických inovací je pro nás samozřejmostí, ale chceme mít možnost svobodně rozhodovat o tom, co budeme na svých farmách používat. "
Mnoho zemědělských podniků v Německu je již nyní značně zadluženo nebo kvůli stáří a stresu končí.
Toho využívá stále více externích investorů, kteří investují do zemědělských podniků nebo kupují zemědělskou půdu.
Ačkoli je to pro nezemědělce zákonem zakázáno, stále více investorů využívá různých mezer v zákoně.
V roce 2019 například převzala majetková společnost maloobchodní společnosti ALDI dvě velké společnosti v Sasku-Anhaltsku a Durynsku.
Zemědělská půda pro ně neslouží k produkci potravin pro jejich diskonty, ale jako stabilní finanční investice.
Celkem je nyní ve východním Německu více než 34 % půdy ve vlastnictví těchto neprůmyslových investorů.
Vzhledem k tomu, že o půdu nyní projevuje zájem více zájemců, vzrostly kupní a nájemní ceny za posledních deset let v průměru 2,5krát.
Zemědělci si již nemohou půdu dovolit, ale finančně silní investoři ano.
Vysoce kvalitní potraviny však vyrábějí rozmanité regionální podniky.
Zajišťují vysokou přidanou hodnotu v regionech a zásobují zemi v době krize.
Obecně však vyvstává otázka, kdo má z tohoto vývoje prospěch, pokud to nejsou sami zemědělci.
Dr. Guido Nischwitz, výzkumný pracovník z univerzity v Brémách, který se specializuje na rozvoj venkova, ve své studii z roku 2019 zjistil, že
zemědělskou politiku EU již po desetiletí ovládají poslanci Evropského parlamentu, kteří spolupracují s podniky vyrábějícími hnojiva, zemědělské stroje a banky.
Síť politiků, manažerů zemědělských společností a úředníků sdružení rozhoduje
o tom, kteří zemědělci dostanou kolik peněz, jak mají pracovat a co nakonec skončí na talíři spotřebitelů.
Bývalý brazilský ministr životního prostředí José Lutzenberger to v roce 1995 vystihl v kostce:
"V podstatě jde o postupné a systematické ovládnutí zemědělství velkými
chemickými a strojírenskými společnostmi, potravinářským a marketingovým průmyslem a bankami.
Skutečný zemědělec by měl zmizet.
Zůstává jen malé kolečko v obrovském stroji, pevně zakomponované, bez sebemenší svobody pohybu."
Toto tvrzení je zdvojeno hodnocením Romualda Schabera: " [ Zemědělec]
je znepokojivý jen proto, že je svobodný, že vlastní půdu, že je nezávislý.
Pro politiky a diskontní prodejce, mlékárny a zemědělský průmysl by bylo příjemnější, kdyby
zemědělci pracovali jako průmysloví dělníci, závislí, s nízkými mzdami a zdanitelní."
Uvědomili jste si, jak velkému tlaku jsou zemědělci vystaveni?
A také jak silně je národní zemědělství zapleteno do globálních struktur?
Agenda skryté války se opět projevuje ve věcech, na které jsme poukázali.
Proti stabilním strukturám, které slouží lidstvu, se bojuje
a zůstává systém, kde se každý stará jen o sebe -
o svůj vlastní zisk.
Chápejme situaci zemědělců jako odraz společnosti!
Pokud mohou být svobodní, je svobodná i společnost.
Otto von Bismarck to vyjádřil takto:
"Pokud neexistuje zemědělství, nemůže existovat ani stát."
Osud zemědělců je tedy i naším osudem.
To ukazuje, jak jsme na sobě všichni závislí.
Začněme tedy hned tady.
Simon Roche, občanský aktivista z Jihoafrické republiky, radil, že až přijde mezinárodní
krize, až se zhroutí trhy, přestane existovat poptávka po zboží a bude bujet nezaměstnanost,
pak potřebujeme jako východisko regionální hospodářské
cykly, kde se lidé znají a důvěřují si, žijí
ve vzájemné závislosti a pravdivosti.
Dobrá rada nejen v době krize.