Ia te uită. Aceste rulouri delicioase. Crocant, mhh. Și acolo Mmmmmarmeladă.
Iar această farfurie (fin decorată) este minunată, îți lasă gura apă... oops, ce este asta?!
(copil) Lichior de ouă!
Speaker: Aș prefera un ou la micul dejun - sau așa - sau așa - sau așa - sau umm (își curăță gâtul).
Poate că e mai bine așa. Pâine, ouă, bere, brânză, cârnați, cârnați, legume pentru vegani - toate acestea fac parte dintr-o masă bună.
Îl cumpărăm în supermarket ca pe o chestiune de rutină. Dar știm cu greu de unde provine această hrană, cine o produce și ce presupune acest lucru.
Practic, toate acestea provin din agricultură, care constituie astfel pilonul societății.
După cum spunea regele Frederic al II-lea:
"Agricultura este prima dintre toate artele, fără ea nu ar exista negustori, poeți sau filosofi.
Numai ceea ce produce pământul este adevărata bogăție".
Nu credeți că profesia de agricultor este o profesie prestigioasă, nobilă, pe care toată lumea o are în mare preț?
Și că fermele, unde se produc alimente valoroase, se păstrează peisajul cultural și se creează valori, pot exista în mod durabil?
Dar tot mai mulți fermieri renunță la munca lor.
Tinerii nu mai doresc să lucreze în agricultură.
Care sunt motivele pentru care se întâmplă acest lucru?
Cine este interesat de această stare de fapt, care are consecințe pentru întreaga societate?
Kla.tv a relatat deja despre războiul de acoperire/hibrid, în care structurile stabile sunt distruse în mod deliberat în beneficiul unor persoane.
Acest film documentar vă oferă o perspectivă asupra acestor conexiuni și asupra unui
domeniu care ne afectează pe toți mai mult decât ne dăm seama.
De la reunificarea Germaniei, agricultura și-a pierdut dramatic rolul în aprovizionarea cu alimente a populației.
Din cauza lipsei de rentabilitate, tot mai puține alimente, cum ar fi cartofii, sunt cultivate chiar în Germania.
În practică, acest lucru înseamnă că, în prezent, aproximativ 70% din alimente sunt importate în Germania.
Potrivit Biroului Federal de Statistică, proporția de alimente vegetale importate în 2015 a fost de aproximativ 81%, față de 73% în 2008.
Acest lucru arată în mod clar cât de dependentă a devenit Germania în ceea ce privește hrănirea populației sale.
Dar cum se întâmplă acest lucru?
Din ce în ce mai multe legi, norme și reglementări fac foarte dificilă supraviețuirea fermierilor din Germania, cu fermele și familiile lor, prin producția de alimente.
În practică, de exemplu, Legea privind sursele de energie regenerabilă (EEG) duce la însușirea abuzivă a unor terenuri agricole valoroase.
Fermierii îl închiriază sau îl folosesc pentru turbine eoliene, sisteme fotovoltaice sau instalații de biogaz.
Promovarea direcționată a producției de energie înseamnă că acest teren arabil nu mai este disponibil pentru cultivarea alimentelor.
Acest lucru înseamnă că, în prezent, porumbul energetic valorează mai mult decât așa-numitul grâu pentru pâine, iar gunoiul de grajd valorează mai mult decât laptele, deoarece aceste materiale valoroase sunt transformate în energie electrică în centralele de biogaz.
Aceste reglementări și legi fac ca munca în Germania să fie mai scumpă.
Prin urmare, produsele de import mai ieftine par atractive.
Un acord de liber schimb între UE și piața comună sud-americană (Mercosur) a fost lansat în iunie 2019.
Aceasta deschide piața europeană, printre altele, pentru soia modificată genetic din America de Sud.
Aproape 70 de kilograme de soia sunt deja importate în fiecare an de fiecare cetățean al UE pentru producția de alimente pentru animale.
Soia este o hrană pentru animale foarte bogată în proteine și este disponibilă foarte ieftin, în ciuda distanței mari.
Potrivit expertului agricol brazilian Larissa Bombardi, în Europa sunt permise reziduuri de glifosat de maximum 0,05 mg pe kilogram pentru soia.
În Brazilia este de 10 mg pe kilogram - de 200 de ori mai mult.
Glifosatul este un erbicid și s-a dovedit a fi cancerigen.
Dacă limita de glifosat pentru soia importată ar fi coborâtă la nivelul permis în apa potabilă, nu s-ar mai permite importul de soia.
Acest lucru ar face ca și cultivarea lupinului, a mazărei și a fasolei ca plante furajere indigene în Europa să fie utilă, în beneficiul agricultorilor, al mediului și al consumatorilor.
Nu numai în câmp, agricultorii se confruntă cu obstacole considerabile, deoarece mulți producători de lactate sunt, de asemenea, sub presiune din cauza prețului prea mic al laptelui.
Dacă nu vor să renunțe, trebuie să se extindă și să se modernizeze.
De exemplu, un fermier investește o jumătate de milion sau mai mult într-un hambar nou, mai mare.
Cu toate acestea, el pierde.
Între 28 și 36 de cenți pe litrul de lapte este prea puțin pentru a acoperi
costurile, iar rambursarea împrumutului bancar este exclusă.
Acesta este motivul pentru care aproximativ jumătate din fermele de lapte germane își încetează activitatea la fiecare
zece ani, după cum explică Torsten Hemme, directorul renumitului Institut de cercetare în domeniul agriculturii de lapte. IFCN spune.
Pentru a evita să aibă aceeași soartă, fermele rămase devin din ce în ce mai mari și produc din ce în ce mai mult lapte.
Marile fabrici de lactate pot exercita presiuni asupra "fermierilor rebeli", deoarece, în ciuda numărului mai mic de ferme, există prea mult lapte pe piață.
O mână de mari corporații vizează "aurul alb", laptele.
Ei nu vor ca sute de mii de fermieri din Europa să facă bani din acest lucru.
Fostul președinte al European Milk Board (organizația umbrelă a producătorilor europeni de lapte) și fermier Romuald Schaber scrie foarte bine despre acest lucru în cartea sa "Blutmilch" (Laptele cu sânge):
"Numai atunci când laptele se află în mâinile câtorva oameni puternici, el își va găsi prețul său ridicat."
Contextul următor arată cât de mult a progresat deja acest lucru:
Pe măsură ce piața laptelui devine din ce în ce mai globalizată, marile fabrici de lactate europene concurează, de asemenea, la nivel internațional pentru piața râvnită a laptelui praf*.
Fermierii din Europa sunt forțați să producă din ce în ce mai mult lapte la costuri din ce în ce mai mici.
Surplusul de lapte este uscat și exportat atât de ieftin în țările în curs de dezvoltare sub formă de lapte praf de către marile fabrici de
lactate, încât fermierii locali nu pot ține pasul cu aceste prețuri ale laptelui.
În cele din urmă, doar câteva corporații mari fac bani de pe urma acestei piețe globalizate a laptelui praf.
Cu toate acestea, mijloacele de subzistență și suveranitatea agricultorilor din țările importatoare și exportatoare sunt distruse.
Cu toate acestea, această presiune economică nu este singurul lucru cu care se confruntă fermierii și familiile lor.
Carina Konrad este inginer agronom și vicepreședinte al Comisiei pentru alimentație și agricultură din Bundestag.
Ea spune: "Un fermier de astăzi este o persoană cu multiple talente."
Competențele sale includ cunoștințe chimice și fizice despre modul în care funcționează solul și animalele și transpunerea acestor
cunoștințe în practica cultivării plantelor și a creșterii animalelor, precum și o documentație sofisticată și gestionarea biroului.
Fiscalitatea și administrarea afacerilor nu sunt mai puțin esențiale decât social media și marketingul. Controlor, manager, director general [...] un fermier este toate acestea într-o singură persoană."
În ciuda inteligenței sale și a unei sârguințe de nedescris, el se află în multe locuri într-o situație disperată.
Mulți suferă de epuizare, iar rata de sinucidere în rândul agricultorilor este mult mai mare decât în rândul restului populației.
Prin urmare, mulți agricultori își doresc o zi de lucru mai ușoară.
Digitalizarea agriculturii este citată în mod repetat ca fiind salvarea și soluția la aceste probleme.
De exemplu, roboții se ocupă de muls, iar dronele aplică îngrășăminte și pesticide pe plante în mod specific.
Datele colectate, cum ar fi starea de sănătate a animalelor, parametrii meteorologici sau uzura mașinilor, sunt stocate la nivel central,
iar fermierul poate monitoriza și controla procesele operaționale prin intermediul unui program de calculator.
Cel mai cunoscut program de acest tip este comercializat de compania agrochimică Bayer.
Acest lucru deschide noi domenii de activitate prin colectarea și analiza în masă a datelor de proces.
Bayer speră să câștige miliarde de euro prin consilierea și optimizarea afacerilor agricole.
Cu toate acestea, potrivit unui studiu realizat de rețeaua Inkota*, acest lucru concentrează puterea în mâinile marilor corporații care
colectează date, deoarece acestea determină efectiv ce cultivă fermierii, ce utilaje sau ce semințe folosesc.
În ciuda acestor posibilități promițătoare, astfel de inovații ar trebui să fie respinse
atât timp cât ele servesc companiilor unilaterale și sporesc dependența agricultorilor.
Organizația de fermieri "Freie Bauern" din Germania rezumă acest lucru în cererile lor:
"Sub pretextul protecției mediului, industria nu încearcă doar să vândă aplicații digitale în agricultură, ci să le prezinte ca fiind indispensabile.
Utilizarea eficientă a inovațiilor tehnice este o chestiune de rutină pentru noi, dar vrem să fim liberi să decidem ce folosim în fermele noastre. "
Multe ferme din Germania sunt deja foarte îndatorate sau sunt pe cale de a ieși din afaceri din cauza vârstei și a stresului.
Din ce în ce mai mulți investitori externi profită de acest lucru și investesc în ferme sau cumpără terenuri agricole.
Deși acest lucru este interzis prin lege pentru persoanele care nu sunt fermieri, din ce în ce mai mulți investitori exploatează diversele lacune ale legii.
În 2019, de exemplu, o societate de active a companiei de comerț cu amănuntul ALDI a preluat două companii mari din Saxonia-Anhalt și Turingia.
Pentru ei, terenurile agricole nu sunt folosite pentru a produce alimente pentru cei care le fac reduceri, ci ca o investiție financiară stabilă.
În total, mai mult de 34% din terenurile din estul Germaniei sunt acum deținute de acești investitori neindustriali.
Deoarece terenurile atrag acum mai multe părți interesate, prețurile de cumpărare și de închiriere au crescut în medie de 2,5 ori în ultimii zece ani.
Fermierii nu-și mai pot permite să cumpere pământul, dar investitorii cu putere financiară pot.
Cu toate acestea, întreprinderile regionale diverse sunt cele care produc alimente de înaltă calitate.
Acestea asigură o valoare adăugată ridicată în regiuni și alimentează țara în perioade de criză.
Dar, în general, se pune întrebarea cine beneficiază de pe urma acestor evoluții, dacă nu sunt fermierii înșiși.
Într-un studiu realizat în 2019, Guido Nischwitz, cercetător la Universitatea din Bremen, specializat în dezvoltare rurală, a constatat că, timp de
decenii, politica agricolă a UE a fost dominată de eurodeputați care lucrează împreună cu companii producătoare de îngrășăminte, producători de mașini agricole și bănci.
O rețea de politicieni, manageri de companii agricole și funcționari de asociații decide
ce fermieri primesc câți bani, cum ar trebui să lucreze și ce ajunge în cele din urmă în farfuria consumatorilor.
Fostul ministru brazilian al mediului, Jose Lutzenberger, a explicat pe scurt acest lucru în 1995:
"Este vorba, în esență, despre o preluare treptată și sistematică a agriculturii de către
marile companii de produse chimice și de utilaje, de industria de prelucrare și comercializare a alimentelor și de bănci.
Adevăratul fermier ar trebui să dispară.
Ceea ce rămâne este o rotiță mică într-o mașinărie uriașă, ferm integrată, fără cea mai mică libertate de mișcare."
Această afirmație este dublată de o apreciere a lui Romuald Schaber: " [ Fermierul]
deranjează doar pentru că este liber, pentru că deține pământ, pentru că este independent.
Ar fi mai plăcut pentru politicieni și retailerii cu discount, pentru fabricile de lactate și pentru industria
agricolă dacă fermierii ar lucra ca muncitorii industriali, dependenți, cu salarii mici și impozabile."
V-ați dat seama la ce presiune sunt supuși agricultorii?
Și, de asemenea, cât de puternic este legată agricultura națională de structurile globale?
Agenda războiului sub acoperire devine din nou vizibilă în lucrurile pe care le-am subliniat.
Structurile stabile care servesc umanității sunt combătute și ceea
ce rămâne este un sistem în care fiecare are grijă doar de el însuși
- pentru propriul profit.
Să înțelegem situația agricultorilor ca o reflectare a societății!
Dacă ei pot fi liberi, societatea este liberă.
Otto von Bismarck s-a exprimat astfel:
"Dacă nu există agricultură, nu poate exista nici statul."
Așadar, soarta fermierilor este și soarta noastră.
Acest lucru arată cum depindem cu toții unii de alții.
Așa că să începem chiar de aici.
Simon Roche, un activist pentru drepturile civile din Africa de Sud, a afirmat că, atunci când va veni criza
internațională, când piețele se vor prăbuși, când nu va mai exista cerere de bunuri și când șomajul va fi galopant,
atunci vom avea nevoie de cicluri economice regionale ca o soluție, în
care oamenii se cunosc și au încredere unii în alții, trăiesc
în dependență unii de alții și în sinceritate unii cu alții.
Un sfat bun, nu numai în vremuri de criză.