Åh, titta där. Dessa läckra rullar. Krispig, mhh. Och där Mmmmmarmelad.
Och denna tallrik (fint dekorerad) är underbar, den får det att vattnas i munnen... oops, vad är det?!
(barn) Ägglikör!
Talare: Jag skulle hellre äta ett ägg till frukost - eller så här - eller så här - eller umm (rensar halsen).
Kanske är det bättre så här. Bröd, ägg, öl, ost, korv, en grönsakspasta för veganer - allt detta ingår i en god måltid.
Vi köper det i snabbköpet som en självklarhet. Men vi vet knappt varifrån dessa livsmedel kommer, vem som producerar dem och vad som är inblandat.
I grund och botten kommer allt detta från jordbruket, som därmed utgör samhällets grundpelare.
Som kung Fredrik II sa: "Jordbruk är
den första av alla konster, utan det skulle det inte finnas några köpmän, poeter eller filosofer.
Endast det som jorden producerar är sann rikedom"
Skulle inte du tycka att lantbruksyrket är ett prestigefyllt, ädelt yrke som alla värdesätter högt?
Och att gårdarna, där värdefulla livsmedel produceras, kulturlandskapet bevaras och värden skapas, kan existera på ett hållbart sätt?
Men allt fler lantbrukare ger upp sitt arbete.
Unga människor vill inte längre arbeta inom jordbruket.
Vilka är orsakerna till detta?
Vem är intresserad av denna situation, som har konsekvenser för samhället som helhet?
Kla.tv har redan rapporterat om hybridkrigföring, där stabila strukturer medvetet förstörs för att gynna enskilda individer.
Denna dokumentärfilm ger dig en inblick i dessa kopplingar och i
ett område som påverkar oss alla mer än vi inser.
Sedan Tysklands återförening har jordbruket dramatiskt förlorat sin roll när det gäller att förse befolkningen med livsmedel.
På grund av olönsamheten odlas allt mindre livsmedel, till exempel potatis, i själva Tyskland.
I praktiken innebär detta att ca 70 % av livsmedlen importeras till Tyskland idag.
Enligt den federala statistikbyrån uppgick andelen importerade växtbaserade livsmedel 2015 till cirka 81%, jämfört med 73% 2008.
Detta visar tydligt hur beroende Tyskland har blivit när det gäller att försörja sin befolkning.
Men hur går det till?
Allt fler lagar, regler och bestämmelser gör det mycket svårt för jordbrukare i Tyskland att överleva med sina gårdar och familjer genom livsmedelsproduktion.
I praktiken leder t.ex. lagen om förnybara energikällor (EEG) till att värdefull jordbruksmark tas i anspråk.
Lantbrukare hyr eller använder dem för vindkraftverk, solcellssystem eller biogasanläggningar.
Det riktade främjandet av energiproduktion innebär att denna åkermark inte längre är tillgänglig för odling av livsmedel.
Det innebär att energimajs i dag är värd mer än så kallat brödvete, och flytande gödsel är värt mer än mjölk, eftersom dessa värdefulla material omvandlas till elektricitet i biogasanläggningar.
Dessa regler och lagar gör det dyrare att arbeta i Tyskland.
Billigare importerade produkter verkar därför attraktiva.
Ett frihandelsavtal mellan EU och den gemensamma sydamerikanska marknaden (Mercosur) lanserades i juni 2019.
Det öppnar den europeiska marknaden för bland annat genetiskt modifierad soja från Sydamerika.
Redan nu importeras varje år nästan 70 kilo soja per EU-medborgare för produktion av animaliska livsmedel.
Soja är ett mycket proteinrikt djurfoder och finns tillgängligt mycket billigt trots det långa avståndet.
Enligt den brasilianska jordbruksexperten Larissa Bombardi är glyfosatrester på högst 0,05 mg per kilogram tillåtna för soja i Europa.
I Brasilien är det 10 mg per kilogram - 200 gånger mer.
Glyfosat är ett ogräsbekämpningsmedel och har visat sig vara cancerframkallande.
Om gränsvärdet för glyfosat i importerad soja sänktes till den nivå som tillåts i dricksvatten, skulle ingen mer soja få importeras.
Detta skulle också göra det lönsamt att odla lupiner, ärtor och åkerbönor som inhemska fodergrödor i Europa, till fördel för jordbrukare, miljö och konsumenter.
Det är inte bara på åkrarna som jordbrukarna står inför betydande hinder, eftersom många mjölkbönder också är pressade på grund av att mjölkpriset är för lågt.
Om de inte vill ge upp måste de expandera och modernisera.
En lantbrukare investerar till exempel en halv miljon eller mer i en ny, större ladugård.
Ändå förlorar han.
28 till 36 cent per liter mjölk är för lite för att täcka kostnaderna,
och att betala tillbaka banklånet är uteslutet.
Därför upphör ungefär hälften av alla tyska mjölkgårdar med sin verksamhet vart tionde år,
förklarar Torsten Hemme, chef för det välrenommerade forskningsinstitutet för mjölkproduktion. säger IFCN.
För att undvika att drabbas av samma öde blir de kvarvarande gårdarna allt större och producerar allt mer mjölk.
De stora mejerierna kan sätta press på "upproriska bönder", eftersom det trots färre gårdar finns för mycket mjölk på marknaden.
En handfull stora företag är inriktade på det "vita guldet", mjölk.
De vill inte att hundratusentals jordbrukare i Europa ska tjäna pengar på det.
Den tidigare ordföranden för European Milk Board (paraplyorganisation för europeiska mjölkbönder) och bonden Romuald Schaber skriver mycket bra om detta i sin bok "Blutmilch" (Blodmjölk):
"Det är först när mjölken är i händerna på ett fåtal mäktiga personer som den får sitt höga pris."
Följande sammanhang visar hur långt detta redan har kommit:
Eftersom mjölkmarknaden blir alltmer globaliserad konkurrerar de stora europeiska mejerierna även internationellt om den eftertraktade mjölkpulvermarknaden*.
Bönderna i Europa tvingas producera allt mer mjölk till allt lägre kostnader.
Överskottsmjölken torkas och exporteras så billigt till utvecklingsländerna i form av mjölkpulver av de stora mejerierna att
de lokala jordbrukarna inte kan hålla jämna steg med dessa mjölkpriser.
I slutändan är det bara ett fåtal stora företag som tjänar pengar på denna globaliserade marknad för mjölkpulver.
Men försörjningsmöjligheterna och suveräniteten för jordbrukarna i import- och exportländerna håller på att förstöras.
Denna ekonomiska press är dock inte det enda som jordbrukarna och deras familjer måste hantera.
Carina Konrad är lantbruksingenjör och vice ordförande i Bundestagsutskottet för livsmedel och jordbruk.
Hon säger: "En lantbrukare idag är en person med många talanger."
Hans kompetens omfattar kemisk och fysisk kunskap om hur jord och djur fungerar och hur denna kunskap omsätts
i praktisk växtodling och djuruppfödning, samt sofistikerad dokumentation och kontorsadministration.
Beskattning och företagsekonomi är inte mindre viktiga än sociala medier och marknadsföring. Controller, manager, chief officer [...] en jordbrukare är allt detta i en och samma person."
Trots all hans skicklighet och obeskrivliga flit är han på många håll i en svår situation.
Många lider av utbrändhet och självmordsfrekvensen bland jordbrukare är mycket högre än i resten av befolkningen.
Många lantbrukare längtar därför efter en enklare arbetsdag.
Digitaliseringen av jordbruket nämns gång på gång som frälsaren och lösningen på dessa problem.
Till exempel tar robotar över mjölkningen och drönare applicerar gödningsmedel och bekämpningsmedel på växterna på ett målinriktat sätt.
De data som samlas in, t.ex. djurhälsa, väderparametrar eller maskinslitage, lagras centralt och
lantbrukaren kan övervaka och styra sina driftsprocesser via ett datorprogram.
Det mest kända programmet av denna typ marknadsförs av det jordbrukskemiska företaget Bayer.
Detta öppnar upp för nya affärsområden med massinsamling och analys av processdata.
Bayer hoppas kunna tjäna miljarder euro på rådgivning och optimering av jordbruksföretag.
Men enligt en studie från nätverket Inkota* koncentrerar detta makten i händerna på stora datainsamlande företag, eftersom
de i praktiken bestämmer vad jordbrukarna odlar, vilka maskiner eller vilka frön de använder.
Trots dessa lovande möjligheter bör sådana innovationer förkastas
så länge de tjänar ensidiga företag och ökar jordbrukarnas beroende.
Bondeorganisationen "Freie Bauern" från Tyskland sammanfattar det i sina krav:
"Under täckmantel av miljöskydd försöker branschen inte bara sälja digitala applikationer inom jordbruket, utan också presentera dem som oumbärliga.
Effektivt utnyttjande av tekniska innovationer är en självklarhet för oss, men vi vill ha frihet att bestämma vad vi använder på våra gårdar. "
Många jordbruk i Tyskland är redan högt skuldsatta eller håller på att gå i konkurs på grund av ålder och stress.
Allt fler externa investerare drar nytta av detta och investerar i gårdar eller köper jordbruksmark.
Även om detta är förbjudet enligt lag för icke-jordbrukare, utnyttjar allt fler investerare olika kryphål i lagen.
Under 2019 tog t.ex. ett tillgångsbolag till detaljhandelsföretaget ALDI över två stora företag i Sachsen-Anhalt och Thüringen.
För dem används jordbruksmark inte för att producera livsmedel till deras diskonterare, utan som en stabil finansiell investering.
Sammanlagt ägs nu mer än 34% av marken i östra Tyskland av dessa icke-industriella investerare.
Eftersom marken nu lockar fler intressenter har köp- och arrendepriserna stigit med i genomsnitt 2,5 gånger under de senaste tio åren.
Jordbrukarna har inte längre råd med marken, men de finansiellt starka investerarna har det.
Men det är de mångsidiga regionala företagen som producerar högkvalitativa livsmedel.
De säkerställer ett högt mervärde i regionerna och försörjer landet i kristider.
Men i allmänhet uppstår frågan om vem som drar nytta av denna utveckling om det inte är jordbrukarna själva.
I en studie från 2019 fann Guido Nischwitz, forskare vid universitetet i Bremen som specialiserat sig på landsbygdsutveckling, att EU:s
jordbrukspolitik under årtionden har dominerats av parlamentsledamöter som arbetar tillsammans med gödselföretag, tillverkare av jordbruksmaskiner och banker.
Ett nätverk av politiker, chefer för jordbruksföretag och föreningsfunktionärer bestämmer
vilka bönder som ska få hur mycket pengar, hur de ska arbeta och vad som i slutändan hamnar på konsumenternas tallrikar.
Den före detta brasilianska miljöministern Jose Lutzenberger uttryckte det i ett nötskal redan 1995:
"Det handlar i grund och botten om ett gradvis och systematiskt övertagande
av jordbruket av de stora kemi- och maskinföretagen, livsmedelsindustrin och bankerna.
Den riktiga bonden bör försvinna.
Kvar blir en liten kugge i ett stort maskineri, fast integrerad, utan minsta rörelsefrihet."
Detta påstående bekräftas av en bedömning från Romuald Schaber: " [ Lantbrukaren]
stör bara för att han är fri, för att han äger mark, för att han är oberoende.
Det skulle vara trevligare för politiker och lågprishandlare, mejerier och jordbruksindustrin
om bönderna arbetade som industriarbetare, beroende, med låga löner och skattepliktiga."
Visste du hur mycket press jordbrukarna utsätts för?
Och även hur starkt det nationella jordbruket är intrasslat i globala strukturer?
Agendan för hemlig krigföring blir återigen synlig i de saker som vi har pekat på.
Stabila strukturer som tjänar mänskligheten bekämpas och det som
återstår är ett system där alla bara ser till sitt eget bästa
- till sin egen vinning.
Låt oss förstå jordbrukarnas situation som en återspegling av samhället!
Om de kan vara fria är samhället fritt.
Otto von Bismarck uttryckte det så här:
"Om jordbruket inte existerar, kan inte heller staten existera."
Jordbrukarnas öde är alltså också vårt öde.
Detta visar hur beroende vi alla är av varandra.
Så låt oss börja här.
Simon Roche, en medborgarrättsaktivist från Sydafrika, sa att när den internationella krisen
kommer, när marknaderna kollapsar, efterfrågan på varor inte längre finns och arbetslösheten är skenande,
då behöver vi regionala ekonomiska cykler som en utväg, där
människor känner varandra och litar på varandra, lever
i beroende av varandra och i sanning med varandra.
Ett gott råd, inte bara i kristider.