Intro Jó napot kívánok, a nevem Paul
Schreyer, szabadúszó újságíró, szerző és a Multipolar
magazin társszerkesztője vagyok, és ma egy aktuális
témáról, a Corona-járványról szeretnék beszélni.
Az előadás címe: Pandémiatervezési játékok - felkészülés egy új korszakra?
Azonban nem a jelenlegi helyzetről, a jelenlegi Corona-válságról
szeretnék beszélni, hanem arról, ami korábban történt.
És sok érdekes dolog történt ott.
Kulcsszó: Pandémiatervezési játékok.
A helyzet, amelyet jelenleg tapasztalunk, azaz a vírustól való
félelem, és az erre épülő nagyon súlyos szabadságkorlátozások: pontosan
ez az a helyzet, amelyet az elmúlt években nagyon
gyakran és nagyon intenzíven gyakoroltak különböző szimulációs játékokban.
Ez nem spekuláció, hanem
jól dokumentált, és ma
szeretném bemutatni a bizonyítékokat.
Igen, a cím második része: Felkészülés egy új korszakra?
Sokaknak az a benyomása, hogy egy új korszak, egy új korszak
kezdődik ezzel a válsággal, és hogy ez nem egy jó korszak.
Egy olyan korszak, amelyben a demokráciát lebontják, amelyben a szabadságjogokat lebontják, károsítják, megsemmisítik.
Ehhez szeretnék hozzájárulni ezzel az előadással, és segíteni abban, hogy talán
egy kicsit szélesebbre tárjuk a látószöget, és történelmi perspektívát is nyerjünk.
Mondok néhány szót a tartalomjegyzékről, amelyről ma beszélni szeretnék.
Tehát tulajdonképpen az 1990-es években kezdem a terrorizmus elleni
háborúval, majd különböző szimulációs játékokat mutatok be, aztán eljutok
a Lock Step forgatókönyvhöz, egy nagyon érdekes forgatókönyvhöz 2010-ből,
majd ismét bemutatok néhány újabb szimulációs játékot, amelyek a
Trump-elnökség idején zajlottak, és aztán eljutok az utolsó ponthoz
- mi történt a tőzsdéken szeptemberben? 2019.
Az én szemszögemből ez egy nagyon érdekes, nagyon fontos pont, amelyet
még nem vettem bele a könyvbe, amelyet erről a témáról írtam.
Vagyis azok számára, akik már olvasták a könyvemet - ez
a pont tartalmazhat olyan információkat, amelyek számukra is újak lehetnek.
Igen, egy új korszak kezdődik!
Melyik korszak ért véget,
melyik korszakra tekintünk vissza?
Ez természetesen a hidegháború korszaka,
amely valójában 1990-ben ért véget.
Mennyi volt az a kor?
Röviden még egyszer emlékeztetem Önöket:
Ez természetesen két nagyhatalmi tömb szembenállása volt.
A Szovjetunió az egyik oldalon, az USA a másikon, és általánosabban szólva: Az
egyik oldalon a Nyugat, a másik oldalon a Kelet állt egymással szemben, és
mindketten magasan felfegyverkeztek nukleáris fegyverekkel, és mindketten teljes megsemmisítéssel fenyegették egymást.
Ez volt a globális helyzet 1945-től 1990.
Ez egy olyan helyzet volt, amelyet nagy
félelem, nagy bizonytalanság, nagy elnyomás jellemzett.
Sokan féltek attól, hogy kitörhet a nukleáris
háború - ez nagyon is valóságos volt.
Az emberiség többször is a nukleáris háború
kitörésének küszöbén állt, 1962-ben a rakétaválságban.
Az 1980-as években is volt egy másik nagyon kockázatos
helyzet, amikor csak nagy szerencsével lehetett elkerülni egy ilyen
nukleáris háborút, vagy szerencsénkre nem tört ki.
Így kell ezt ma elmondani.
Tehát alapvetően, ha nagyobb történelmi kontextusba helyezzük, ez a hidegháború egy
nagyon őrült időszak volt. A fenyegetés olyan hatalmas és olyan egzisztenciális!
Ez az időszak 1990-ben ért véget, amit a berlini fal leomlása szimbolizált.
Az egész világon nagy megkönnyebbülést éreztek.
A Szovjetunió felbomlott.
Ott volt a glasznoszty és a peresztrojka.
Ez már az 1980-as években, az 1980-as évek
második felében elkezdődött, amikor a keleti blokkban reformok
kezdődtek, és az ottani emberek nagyobb szabadságot kaptak.
És ez a nagyobb szabadság érzése, a megkönnyebbült sóhaj, hogy
megszűnt a félelem, hogy az emberekről lekerült a nyomás, alapvetően
ez volt az élethez való hozzáállás 1990-től kezdve, nemzetközi szinten.
Természetesen nem mindenhol a világon, de sokfelé, különösen a
keleti blokkban, de a világ egészében is. Mondhatnád ezt.
De ez az idő nem csak örömöt hozott mindenütt.
Voltak olyan csoportok, befolyásos csoportok is, amelyeknek problémáik voltak ezzel.
Például a hadsereg és az egész védelmi komplexum, mert
számukra természetesen az ellenség ebben a helyzetben elszakadt.
Már nem volt ellenségük.
A Szovjetunió felbomlott, és hogyan
lehetne most indokolni ilyen hatalmas
katonai kiadások fenntartását?
Itt a képen egy amerikai repülőgép-hordozó.
Mondhatnánk, hogy ez par excellence a biztonsági állam, a
katonai apparátus, a hatalomgyakorlás szimbóluma a világon mindenütt.
Ezekre a fegyverrendszerekre a világ minden táján szükség van a hatalom gyakorlásához.
Hogyan lehetne ezt onnantól kezdve igazolni?
Találtam egy szép idézetet pontosan ebből az
időből, nevezetesen 1991-ből, Colin Powelltől, aki akkoriban
az Egyesült Államok legfőbb katonatisztje volt, és
így az elnök legfőbb katonai tanácsadója is.
Később külügyminiszter lett.
Egy 1991-es újságinterjúban pedig azt mondta,
kissé szarkasztikus felhanggal, de már komolyan:
Kifogyok az ördögökből, kifogyok a gazemberekből, marad Castro és Kim Il Sung.
Castro akkoriban Kuba elnöke volt, Kim Il Szung pedig Észak-Korea elnöke.
Tehát a világ kevés megmaradt kommunista
államai közül néhány, de természetesen nem
szolgálhattak komolyan ellenségként az USA számára.
Ezek az országok túlságosan jelentéktelenek és katonailag túlságosan gyengék voltak ehhez.
Hogyan mondhatja tehát az USA 1990 után még mindig komolyan, hogy erős hadseregre van szükségünk?
Hogyan kellene ezt tenniük?
És pontosan ebben a kontextusban, pontosan ebben a kérdésfeltevésben
kezdődött meg a terrorizmus elleni küzdelem az 1990-es években.
Valóban korszakváltás történt, amelyet személyi szempontból is szimbolizál
az idősebb Bush elnökről Clinton elnökre való átállás.
(KÉP)
Bush - a képen balra - még mindig a hidegháború képviselője, egy igazi hidegháborús harcos, aki a hetvenes
években még a CIA vezetője volt - és ez a Bushról Clintonra való átállás sok reményt is adott.
Clinton tehát reménykedő volt. Nem tartották sólyomnak, egyáltalán nem.
Modern, kozmopolita embernek számított.
1993 januárjában iktatták be hivatalába, és alig néhány héttel
később a World Trade Center elleni nagyszabású terrortámadás történt.
Akkoriban az ikertornyok még álltak.
Ez a 9/11 előtti időszak, és ez a bombatámadás a World Trade Center
mélygarázsában - (KÉP) itt egy kép 1993 februárjából - elég masszív volt.
Akkoriban ez volt az USA történetének legnagyobb terrortámadása!
700 sérült, így a mélygarázs teljesen lepusztult.
A szándék az volt, hogy ledöntsék a
tornyokat, ami végül csak 2001-ben sikerült.
A támadás, a robbantás mögött állítólag iszlamisták álltak.
Közvetlenül ezután, a következő évben Clinton közzétette nemzetbiztonsági stratégiáját.
Ez eleinte nem is olyan szokatlan, alapvetően szinte minden elnök ezt
teszi, és megadta az irányvonalat, hogy hová akarja helyezni a prioritásait.
Szeretnék egy rövid idézetet adni belőle, mert érdekes.
Clinton azt mondta: "A hidegháború talán véget ért, de az amerikai
vezető szerepre külföldön továbbra is olyan nagy szükség van, mint valaha.
Az én gondom az, hogy új közmegegyezést teremtsek
a külföldön való aktív szerepvállalásunk fenntartása érdekében.
Ez egy kis edzői beszéd.
Tehát ezt tudhatjuk - a külföldön való aktív szerepvállalás nem jelent mást, mint katonai missziókat vagy háborúkat külföldön.
Ez csak egy szép szó rá.
De az érdekes pont az, hogy Clinton azt mondja, hogy
konszenzust kell teremtenünk, vagy ő szeretne nyilvános konszenzust teremteni, hogy
továbbra is használhatjuk a hadseregünket a világ minden táján.
Vagyis abban az időben nem volt ilyen konszenzus.
Abban az időben, mint mondtam, nagy viták voltak.
Az emberek azt mondták: Békeosztalékot akarunk, most! Ez volt a végszó.
Azt akarjuk, hogy mindaz a pénz, ami évtizedek
óta a fegyverkezésbe áramlott, most hozzánk jusson!
Saját gazdaságot akarunk építeni, a társadalmunknak is hasznot kell
húznia belőle, és ezt a védelmi költségvetést csökkenteni kell.
És a 90-es években ezt is visszavágták, mert a közvélemény nyomása olyan nagy volt.
Ez 94-ben volt.
Most pedig jöjjön a következő év 1995.
95 márciusában - (KÉP)
ez a kép Joe Bidenről készült - aki jelenleg az USA elnöke.
Akkoriban már fontos funkciót töltött be.
25 évvel ezelőtt a szenátus igazságügyi bizottságának elnöke volt.
És itt egy törvényjavaslatot terjesztett be - ez ez a felvétel - a szenátusban.
A törvény célja az volt, hogy nagyobb hatáskörrel ruházza fel az elnököt egy
nagyobb terrortámadás esetén, és általában véve több jogkörrel ruházza fel a kormányt.
Ez a törvény akkoriban nagyon erős ellenállásba ütközött.
Ha megnézzük az akkori sajtóarchívumokat -
megtettem, hogyan tárgyalták akkoriban -, akkor
azt látjuk, hogy elég befolyásos polgárjogi
csoportok azonnal a barikádokra mentek, és
azt mondták: Ez túl messzire megy.
Nem akarunk különleges hatásköröket az elnöknek, a kormánynak.
Mindezt demokratikusan kellene ellenőrizni.
Nem akarjuk ezt a törvényt!
Nagyszerű ellenállás!
Néhány héttel később, 95 áprilisában újabb nagyszabású terrortámadás történt
az oklahomai kormányépület ellen, és ez a támadás is
az USA történetének legnagyobb és leghalálosabb terrortámadása volt abban
az időben - mindez még 9/11 előtt történt.
Ez a támadás 170 ember halálát okozta, mintegy 1000-en
megsebesültek ... (KÉP) Mint látható, a kár óriási!
Egy két tonna robbanóanyagot tartalmazó autóbomba, óriási
károkat okozva - és a terrorizmus kérdésére
irányuló közfigyelem ezzel a támadással megugrott, és
nagyon-nagyon sokáig ott is maradt.
Az oklahomai épület elleni támadás valóban mérföldkő, vízválasztó, nagyon döntő pillanat
volt ahhoz, hogy a terrorizmus kérdését, a terrorizmuson keresztül jelentkező veszélyt
teljesen új módon, sokkal komolyabban vegyék, és teljesen másképp ítéljék meg.
Igen, aztán ezen a hullámon, mondhatnám, a
terrorfenyegetettség ezen hullámán a hangulat, mondhatnánk.
(KÉP) Ez egy 1997-es újságcikk.
De nem újságírók írják.
Politikusok írták, nevezetesen James Woolsey volt CIA-igazgató és egy nagyon magas rangú Pentagon-tisztviselő.
A cikk címe: Hogyan védekezzünk az árnyékban lévő ellenség ellen.
A cikk első mondata közvetlenül az
általam említett főbb támadásokra utal.
Azt mondják, hogy az oklahomai kormányépület lerombolása és a New
York-i World Trade Center felrobbantása sokkolta Amerikát, sokkolta az amerikaiakat.
De - és itt jön a lényeg - ezek a tragédiák sokkal súlyosabbak
lettek volna, ha nukleáris, biológiai vagy vegyi fegyvereket használtak volna a folyamat során!
A cikk további részében a szerzők kijelentik, hogy a
terroristák kezébe kerülő vegyi és biológiai fegyverek veszélye nagyon
is valós, nagyon nagy veszélyt jelentene, és hogy nagyon
nagy erőfeszítéseket kellene tenni az ellene való védekezés érdekében.
Ez a cikk csak egy példa ebből a médiakampányból.
Ez idő alatt sok minden jelent meg ilyen módon, ilyen irányban.
Hadd mondjak egy másik példát, szintén ugyanabból az évből.
Az akkori védelmi miniszter, William Cohen egy sajtótájékoztatón,
a napirend csúcsán kijelentette: A vegyi és biológiai
fegyverek a jövőbeni hadviselés valószínűsíthető elemei! állította.
Ezzel az állítással indokolja, hogy a következő öt
évben egymilliárd dollárral többet tegyen a védelmi költségvetésbe.
Látja, a kezdetektől fogva sok pénzről, nagyon
nagy költségvetésekről volt szó, amelyeket ez indokolt.
William Cohen idén is figyelemre méltó sajtómegjelenést
produkált, mondhatni. Megjelent a reggeli televízióban.
Tehát most valahogy nem a Pentagon színpadán, hanem egy
olyan műsorban, ahol valójában nem szembesülsz annyira a politikával.
Ott ült a reggeli televízióban, és egy csomag cukrot tartott a kamera elé,
és azt mondta: ha Szaddám Huszein ezt a mennyiséget - vagyis azt a
mennyiséget, amit ez a csomag cukor tartalmaz - lépfene, azaz anthraxot szórna egy
olyan városra, mint Washington, akkor a lakosok legalább fele halott lenne.
Csak egy lélegzetvétel, és valószínűleg öt napon belül meghalnak.
A reggeli tévé műsorvezetői szóhoz sem jutottak, és ez a tévériport nagy
hullámokat vert a sajtóban, mert annyira drasztikus volt ez a példa.
Teljesen világos, hogy ez a kijelentés nem igazán nevezhető másnak, mint félelemkeltésnek.
Ez nyilvánvaló félelemkeltés.
Az emberekkel elhitetik, hogy az életük közvetlen veszélyben van.
Igen, ez volt az a hangulat, amely a
90-es évek második felében egyre inkább kialakult.
Ez az egyik oldal - az
új veszély fenyegetését megmagyarázzák, megvitatják.
Másrészt, pontosan ezt a veszélyt,
ezeket a fegyvereket építik ugyanakkor.
Ez nagyon érdekes.
Ezt korábban én sem tudtam, csak az itteni kutatás során találtam rá.
1997-ben az Egyesült Államokban több, igen ellentmondásos fegyverkezési projektet folytattak le.
A CIA-nak volt egy Clear Vision nevű projektje. Ott fejlesztettek ki egy baktériumos bombát.
A DIA-nak, amely a Pentagon katonai hírszerző ügynöksége, volt egy Jefferson-projektje.
Genetikailag módosított lépfene változatot fejlesztettek ki biofegyverként.
És ez a kutatás teljesen titokban történt.
Nem volt parlamenti ellenőrzés vagy bármi más. Ezt akkoriban senki sem tudta!
Ez egy 2001 szeptemberében megjelent New York Times-cikkből derült ki.
A Pentagon ezután sajtótájékoztatót hívott össze, és elmagyarázta,
hogy ez pusztán védelmi célú kutatás volt.
Ez természetesen badarság - ha valaki biofegyvert épít, az nem védelmi célú kutatás.
Ez idő alatt ez a férfi is meghízott: Robert Kadlec ezredes, a biofegyverek szakértője.
Ő volt az Egyesült Államok biológiai fegyverek ellenőre Irakban az 1991-es iraki háború
idején, és mint említettem, az Egyesült Államok egyik vezető biológiai fegyver szakértője.
Egy stratégiai dokumentumban, egy Pentagon-belső stratégiai dokumentumban írt erről a
témáról 1998-ban - ez egy nagyon figyelemre méltó idézet, amelyre
kollégám, Dirk Pohlmann hívta fel a figyelmemet, és amely valóban
nagyon fontos, és amelyet most röviden felolvasok.
Ha a biológiai fegyvereket egy területileg korlátozott
vagy természetes módon előforduló járvány leple alatt
vetik be, akkor alkalmazásuk hitelesen tagadható.
(...) A súlyos gazdasági veszteségek és az
azt követő politikai instabilitás előidézésének lehetősége, valamint
a használat hiteles megtagadásának lehetősége meghaladja bármely
más ismert fegyver képességeit.
Ez 98.
És az a kontextus, amelyben ezek a mondatok íródnak, az újságban, hogy Robert
Kadlec arra figyelmeztet, hogy az USA ellenségei használhatnak ilyen fegyvereket. Pontosan ilyen összefüggésben.
De ha az ember alaposan elolvassa a dolgozatot, észreveszi, hogy több helyen
is újra és újra felbukkan az a megfogalmazás, hogy hitelesen lehet tagadni
a használatát - és ez egy kicsit éleslátóvá is teszi az embert.
Ez idő alatt egy olyan intézményt alapítottak, amely
ma is fontos szerepet játszik ezen a területen.
A központ neve most Center for Health Security,
és székhelye a John Hopkins Egyetemen van.
Talán már hallottad a nevet.
A Corona-válsággal összefüggésben ez az intézmény jelentős szerepet játszott, mivel a
Corona-ügy összes adatát a kezdetektől 2020 tavasza óta ott mutatják be
egy műszerfalba összesítve, és a média világszerte használja őket.
Ezt az intézetet 1998-ban alapították.
Akkoriban még Polgári Biológiai Védelmi Stratégiák Központjának hívták.
Tehát ez még mindig katonai akcentusú volt.
Később a külső megjelenítésben nagyobb hangsúlyt kap az egészség.
De valójában ugyanarról a dologról volt szó.
Ez a központ néhány nagyon fontos és alapvető szimulációs játékot szervezett ebben a témában.
gyakorlatok, katasztrófagyakorlatok, amelyeket az alábbiakban szeretnék egy kicsit részletesebben kifejteni.
Ez elment... 1999.
Az Intézet tehát mindössze egy éve létezik, és egy
gazdag milliárdos alapítványának, a Sloan Alapítványnak a pénzéből jött
létre, amely a General Motors vállalat korábbi vezetőjének pénze.
Már régóta halott, de alapítványának
kurátorai sok-sok milliót öltek ebbe
a Bioterra játszótérbe.
Az első konferencia 1999-ben volt.
Ez egy nagyon nagy esemény volt.
Tíz ország több száz résztvevője találkozott a
főváros mellett fekvő Arlingtonban a közegészségügyről és
a bioterrorizmusra adott válaszlépésekről szóló nemzeti szimpóziumon.
Hogyan kezeljük azt, ha
valahol támadás történik, mit
tehetünk, hogyan kell koordinálnunk?
Ennek a konferenciának a keretében, ez itt
február 99 (PICTURE/PLAQUE) - itt is újra
a szervező Johns Hopkins Center for Civilian
Biodefense Studies együttműködve az Egészségügyi Minisztériummal és
különböző tudományos egyesületekkel.
Ez a nagyszabású konferencia egyben az első alkalom volt, hogy ilyen gyakorlatra került sor.
Egy gyakorlat, amelyben azt vizsgálták, hogy terroristák
terjesztenek egy himlő kórokozót az USA-ban, és
az USA-ban himlőjárvány tör ki sok áldozattal
- és hogyan lehet erre reagálni.
A szimulációs játékot így kell elképzelni:
Az emberek néhány órán át ülnek a tárgyalóasztal körül, és szerepeket játszanak.
Különböző állami funkciókat játszanak, majd beszélnek egymással,
ahogyan a válságban is beszélniük kell egymással.
Hogyan tartanának ezután egy konferenciahívást a
valóságban, hogy összehangolják a válaszokat.
Ez a fajta konferencia aztán lejátszódik - ki
mit mond, kinek miről kell döntenie, hol merülnek
fel konfliktusok, hol merülnek fel problémák.
A gyakorlatról szóló zárójelentésben a következő mondatokat találjuk:
- Meddig mehet el a rendőrség, hogy karanténban tartsa a betegeket?
- Konszenzusra van szükségünk az oltás folytatásának módját illetően.
- Ki kellett volna vezetni a szükségállapotot?
- Ellenőriznünk kell a nyilvánossághoz eljuttatott üzenetet,
és hogyan tudjuk ezt az üzenetet ellenőrizni?
Mindezeket a kérdéseket 1999-ben vitattuk meg, és ezek a
kérdések természetesen nagyon is emlékeztetnek minket a jelenre.
A szimpóziumon felszólalt Richard Clarke is, aki
akkoriban az amerikai kormány terrorizmusellenes főtanácsadója volt,
alig egy éve, hogy hivatalba lépett.
Elmondta: az Egészségügyi Minisztérium most először
az Egyesült Államok Nemzetbiztonsági Tanácsának része.
Tehát valóban ezt az utat választották, hogy
ezekből az egészségügyi kérdésekből katonai kérdések lettek.
Ugyanebben az évben, 1999-ben a Pentagon
folytatta a biológiai fegyverek kutatását.
Ott volt az úgynevezett Bacchus projekt.
A nevadai sivatagban építettek egy
lépfene gyárat, és a cél
a következő volt.
A Pentagon utasította a személyzetét, vagyis ezt a minisztériumot, hogy tegye meg:
Fejlesszen ki egy kis lépfene gyárat, de csak
olyan anyagokból, amelyek szabadon hozzáférhetők a piacon.
Ez néhány hónap elteltével szintén megvalósult.
Ez is csak néhány évvel később jelent meg.
A Pentagon kifejlesztette ezt a lépfene előállítását
a kereskedelemben kapható anyagokkal, így abban a
helyzetben volt - ha most rosszul gondolja
-, hogy maga is végrehajtson egy ilyen
támadást, hogy utána azt mondhassa, hogy terroristák
csinálták, mert minden összetevő szabadon hozzáférhető a
piacon - ennyire veszélyes.
Ez a lehetőség, ez a képesség
tehát ebben az időben alakult ki.
Ez egy nevadai katonai bázison történt.
(KÉP) Ez most az egész katonai bázis.
Régebben nukleáris fegyverek tesztelésére is sor került
ott, és az 1990-es években ilyen jellegű
biológiai fegyverekkel kapcsolatos kutatásokat is végeztek ott,
mondhatnám, távol a civilizációtól.
Oké, majd gyors léptekkel folytatta.
Már a következő évben, 2000-ben, ugyanennek
a szervezőnek a második nagy szimpóziumát
rendezték meg, szintén ebben a témában.
Az egyetlen különbség - most
nem himlőjárványt teszteltek, hanem pestisjárványt.
De már megint a bioterror! Ezek a dokumentumok, amelyeket most
mutatok (KÉP), ez egy eredeti weboldal az évből. 2000.
Az internetes archívumban még mindig
megtalálható, és az idézetek, amelyeket
most mutatok, mind nyitott dokumentumok.
Az interneten megtalálhatók.
Ezek már nem titkok.
Nos, ezt egyetlen informátor vagy bármi sem tette közzé.
Ez mind nyílt anyag.
Szeretnék néhány szót idézni
a 2000-es évből származó
dokumentumokból, amelyek így szólnak:
A fegyveres katonai jelenlét látványa
az amerikai városokban tiltakozást vált
ki a polgári szabadságjogok korlátozása
ellen (...)
A kérdés az, hogy hogyan és milyen mértékben érvényesítjük ezeket a dolgokat.
Mennyi erőszakot alkalmaznak, hogy
az embereket otthonukban tartsák?
Tehát ezek azok a dolgok, amelyeket
a magas szintű érdekeltek 20 évvel
ezelőtt, ahogy említettem, nagyon konkrétan megvitattak
ezeken a gyakorlatokon.
Abban az időben - sokan emlékeznek
rá - az Egyesült Államokban is
nagyon fontos elnökválasztás volt.
A fiatalabb Bush
elnök 2001 januárjában
lépett hivatalba (KÉP).
Itt van mellette Dick Cheney, az alelnöke,
akinek nagy befolyása volt ebben a kormányban.
Alig néhány hónappal e két úriember
beiktatása után, nagyon rövid időn belül
máris lezajlott a harmadik nagy bioterror-gyakorlat.
A címe Sötét tél volt.
Egy másik himlőgyakorlat, és ez a
színes oldal (KÉP) is ennek a
központnak az eredeti honlapja 2001-ből.
Akkoriban a weboldalak kicsit
színesebbnek, kicsit rendezetlenebbnek tűntek.
Ez tényleg az eredeti internetes archívumból származik.
Azt is közvetlenül megmondja, hogy kitől származik a pénz.
Az Alfred P. Sloan Alapítvány és
a Robert Wood Johnson Alapítvány támogatásával.
Ez elég nyíltan megtörtént.
Igen, és ez a gyakorlat professzionalizálódott.
A korábbi gyakorlatok szállodákban,
konferenciateremben zajlottak, nagyon egyszerűen.
A gyakorlatra egy katonai bázison került sor.
Az Andrews légibázis egy nagy katonai bázis a
főváros, Washington mellett, így az egészet még egy
fokkal feljebb emelték. Dark Winter, amely szintén egy
kicsit olyan, mint egy hollywoodi film.
Tehát majdnem olyan, mint egyfajta marketing, mondhatni,
hogy az egész témára, a nyilvánosság szempontjából.
Mindez szintén nyilvánosságra került.
Erről is írtak akkoriban.
Ez nem sötét hátsó szobákban történt.
Tudomásul kell vennie, hogy ez valójában
a nyilvánosságnak szól. Nézzük meg, kik
vettek részt a versenyen.
Ez is a gyakorlat eredeti dokumentumaiból származik.
Ha egy kicsit utánanézünk ezeknek a neveknek,
vagy ha egy kicsit utánanézünk az amerikai
politikának abban az időben, sok név ismerősen
fog hangzani, ezek nagyon befolyásos emberek.
Például a CIA igazgatójának
szerepét James Woolsey játszotta.
De néhány évvel korábban tényleg a CIA igazgatója volt.
Vagy, lássuk csak, Oklahoma kormányzója, az államé, ahol az a
szörnyű támadás történt, erről már korábban is volt szó -
Frank Keating. A gyakorlat idején ő volt Oklahoma kormányzója.
Tehát most már nem csak játszotta, hanem tényleg ő volt az.
És hasonlóképpen a többi funkciót is
vezető beosztású emberek töltik be.
Tényleg azt lehet mondani, hogy a
legmagasabb szinten próbálták ki a szükségállapotot.
Ez nem a hatóságok középvezetése volt.
Ez egy nagyon magas szint volt,
amelyen ezeket a dolgokat megvitatták!
Ami szintén feltűnő, amikor ezeket a
gyakorlatokat vizsgáljuk, az a sajtó szerepe.
Mert a sajtó jelen volt ezeken a gyakorlatokon.
Beépültek a tervezgetésekbe, játszottak,
és ők sem kis
újságírók voltak, hanem országosan
ismert újságírók.
Itt van például Judith Miller a New York Times-tól,
egy nagyon ismert újságíró ebben a nagy újságban, vagy
a nagy csatornák, az NBC CBS tévériporterei.
Ott voltak.
(KÉP)
Tehát ez is egy fotó közvetlenül a gyakorlatról, és alapvetően egy hamis sajtótájékoztatót tartottak.
Tehát a politikusok eljátszották - most
van ez a vészhelyzet, most van
egy himlőgyakorlat, most van egy himlőtámadás
az USA ellen - és a
riporterek aztán sajtótájékoztatót tartanak, kérdéseket tesznek
fel.
A politikusok már gyakorolják, hogyan fog reagálni a
sajtó, és mit fognak mondani a sajtónak.
Ezt is gyakorolták, nagyon kiterjedten
és nagyon magas szinten.
Oké, aztán a tanulságok levonásra kerültek,
ez része egy ilyen gyakorlatnak, tulajdonképpen
erre való, és az eredmények olyanok
voltak, hogy az ember azt mondta:
Rosszul vagyunk felkészülve egy biofegyveres
támadásra, nincs elég vakcinánk -
és a polgárok erőszakos korlátozása
valószínűleg az egyetlen rendelkezésre álló
eszköz, ha nincs elég vakcina.
Tehát korlátozni kell a polgári jogokat.
Most 2001-et írunk.
Robert Kadlec, akit korábban már megszólaltattunk, aki
ezt a stratégiai dokumentumot írta a Pentagon
számára, és aki azt mondta, hogy egy
valódi járvány árnyékában is be lehetne vetni
egy biofegyvert, és ezt aztán hitelesen lehetne
tagadni, szintén újra megjelenik itt.
Ez a Robert Kadlec biovédelmi szakértőként
vesz részt ezen a gyakorlaton.
(KÉP)
Az itt látható felvétel egy fiktív hírcsatorna televíziós riportja.
El kell képzelni, hogy az emberek ott
ülnek és csinálják ezt a gyakorlatot.
Ezután egy nagy tévéképernyő következik, és fiktív híreket
játszanak le, de ezeket külön előre legyártották.
Aztán megjelenik a szakértő Robert Kadlec, és azt mondja:
A probléma az, hogy nincs elég vakcinánk, és ez
azt jelenti, hogy nagyon sötét tél lehet Amerikában -
Ez azt jelenti, hogy nagyon sötét tél lehet Amerikában.
Végül is ez a címe a Sötét tél gyakorlatnak.
És ha most megnézzük, mi lett
később - most a Corona-válságban 2020-ban
- Robert Kadlecből, az amerikai kormány
egyik legfontosabb tanácsadójából (BILD), aki itt
áll középen a pulpituson, mellette Mike
Pence, Trump elnök alelnöke.
Időközben Joe Biden lett az USA elnöke, és
alig néhány nappal azután, hogy a nagy amerikai
televíziós csatornák elnökké nyilvánították, azt mondta, hogy Amerika
nagyon sötét tél előtt áll.
Ugyanazok a szavak, tehát pontosan ugyanazok a szavak.
Gondolhatod, hogy ez véletlen egybeesés
- természetesen nem tudom bizonyítani,
hogy ez összefügg a gyakorlattal.
De nagyon közel áll a gyanú,
hogy ezt a nyelvet is ebből
a régi előzetes tervezésből vették át.
Legalábbis ez ugyanaz.
Vissza az évhez 2001.
A gyakorlat dokumentumai szerint az amerikaiak
nem vehetik többé természetesnek az olyan
alapvető polgári jogokat, mint a gyülekezési
jog vagy az utazás szabadsága.
Igen, tehát ez volt a harmadik gyakorlat nagyon rövid időn belül ebben a témában.
Ez nagyon is a nyilvánosság előtt volt, és
csak néhány ... ez most júniusban van. 2001.
Aztán szeptemberben bekövetkeznek a
szeptember 11-i támadások, és
a terrorizmus kérdése ismét
egy szintre emelkedik.
Most a világ nyilvánossága valóban eléggé jelen van,
a terrorfenyegetettség az a téma, amely évek óta
irányítja és alakítja az egész politikai vitát.
2001 szeptembere, majd 2001 októbere, egy
hónappal később lépfene levelek kerülnek elő.
Az anthrax finom, fehér porát
tartalmazó leveleket elküldik, postázzák.
Erre a két politikusra, Tom Daschle-re és Patrick Leahy-re.
Tom Daschle volt akkor a szenátus többségi vezetője,
Patrick Leahy pedig az igazságügyi bizottság elnöke.
Ezt a két politikust akkoriban
az egyesítette, hogy mindketten ellenezték
a 2001. szeptember 11. után
elfogadandó törvénymódosításokat - kulcsszó: Patriot
Act, azaz a polgári jogok
korlátozása, a kormány hatalmának kiterjesztése,
a titkosszolgálatok hatáskörének bővítése -,
mindezeket az akkoriban bevezetett jogalkotási
intézkedéseket.
A polgári jogok oldalára
álltak, és azt mondták:
Nem hagyhatjuk, hogy ez a kiterjesztés általános kijelentésként menjen át.
Ezt eseti alapon kell
megvitatnunk, alaposan mérlegelnünk kell.
Ebben a helyzetben mindketten kaptak lépfene
elleni levelet, amelynek szerzősége valójában a
mai napig vitatott, meg kell mondani.
Az elején azt mondták, hogy ez Bin Ladentől származik, ez az Al-Kaidától származik, ez Irakból származik.
Mindezek egyike sem volt bizonyítható.
Végül azt mondták, hogy a levelek az
amerikai biofegyver-kutatás egyik megzavart tudósától származnak.
Ezt sem lehetett igazán alátámasztani.
Sokféle történet kering a teremben.
Valójában ezeket a támadásokat a mai napig nem sikerült megoldani.
De tény, hogy miután ez a két
politikus megkapta a fenyegető leveleket - és
ezt egy pillanatra észre kell venni: Ha
egy ilyen politikusnak mérgező port tartalmazó levelet
küldenek, akkor egyértelmű, hogy nem ölik meg
vele a politikust, mert ezek a politikusok
maguk nem bontják fel a leveleiket.
Természetesen vannak alkalmazottaik, akik ezt teszik.
Vagyis.
Bárki is tette ezt, nem megölni akarta
őket, akkor más módot és eszközt talált
volna, hanem meg akarta őket fenyegetni.
Jelzést akart küldeni nekik! Itt van egy piros vonal.
Bárki is írta ezeket a leveleket,
ezt a két politikust meg kell
fenyegetni és félelembe kell helyezni.
És, hogy hogyan álltak ki mellette, nem
tudom, de tény, hogy miután megkapták ezeket
a leveleket, azonnal feladták az ellenállást, és
a törvényeket így fogadták el.
Ezeket a lépfene leveleket aztán arra használták, hogy valami nagyon érdekes dolgot igazoljanak.
2001 novemberében, ismét nagyon röviddel
ezután, az amerikai kormány kezdeményezésére
egy új nemzetközi szervezetet alapítottak.
Úgy hívták, hogy
Globális Egészségbiztonsági Kezdeményezés!
És ezt azzal indokolták, hogy azt mondták:
Ezek a lépfene levelek - ez volt akkoriban a
nagy világtéma - bárhol lecsaphatnak. Minden kormányt veszély fenyeget.
Irak, Szaddám Huszein vagy Oszama Bin Laden
bármelyiküknek elküldheti ezt a rendkívül mérgező port.
Most össze kell fognunk, nemzetközileg minden államnak,
és közösen kell fellépnünk ez ellen.
Aztán megalapították ezt a kezdeményezést.
A részt vevő államokat az alul látható zászlók jelzik (a grafikus diára mutatva).
Ez tehát Kanada, az Európai Unió, Franciaország, Németország,
Olaszország, Japán, Kanada, Mexikó, az Egyesült Királyság, az
Egyesült Államok, valamint a WHO, mint technikai tanácsadó.
2001 novembere.
Ez a csoport alapvetően a G8, azaz
a Nyugat legbefolyásosabb ipari országai, kiegészülve Mexikóval
és az Európai Unióval, mint további szereplővel.
Ettől kezdve rendszeresen és
magas szinten találkoztak.
Vagy az államok egészségügyi miniszterei
személyesen, vagy nagyon magas rangú
helyetteseik, és a bioterrorizmus kérdéséről
beszéltek és koordináltak.
Alig egy évvel később egy újabb nagyon fontos lépés történt,
2002.
Valójában a bioterror és az influenza világjárvány
vészhelyzeti tervezése között nagy hasonlóságok mutatkoznak.
Vagyis.
2002-től kezdve mindig mindkettőre próbáltak, mindkettőre készültek.
Tehát már nem feltétlenül kellett a terrortámadás,
mint veszély, hanem azt mondták: na, egy
ilyen vírus is csak úgy terjedhet!
Ez is ugyanolyan veszélyes, és
erre is fel kell készülnünk.
A világjárványra való felkészültség egész
kérdését, angolul úgy hívják. Pandémia
Felkészültség, azaz a világjárványokra való felkészültség.
Ez nemzetközi szinten ezen az intézményen
keresztül kezdődött az évben 2002.
Ezt követően az USA és Anglia vezetésével technikai
munkacsoportot hoztak létre az influenza világjárvánnyal kapcsolatban.
Aztán elkezdődtek a gyakorlatok, amelyek már
nem csak az Egyesült Államokban zajlottak,
hanem nemzetközi szinten koordinálták őket.
Az első ilyen gyakorlat 2003-ban
volt, a Global Mercury gyakorlat.
Ez egy grafikon a gyakorlóanyagból.
Az RKI weboldaláról szereztem be őket.
És itt láthatod a csapattársakat ezen a grafikonon.
Itt vannak tehát a közvetlen szereplők:
Európai Bizottság, Franciaország, Németország, Olaszország, Japán,
Mexikó, Egyesült Királyság, USA, WHO, Kanada
- ezek a szereplők.
Fent pedig van egy rendező és
egy gyakorlattervező, akik megírták a gyakorlat
forgatókönyvét, lent pedig színészkedés!
Németország is részt vett,
az RKI képviseletében.
Ez egy több napon át tartó, nagyon bonyolult gyakorlat volt.
Sok száz ember vett részt
benne, és csak eljátszotta.
Ebben az időszakban elég sok ilyen jellegű gyakorlat volt.
Az Atlanti vihar gyakorlat nagyon fontos volt 2005-ben.
Középen a pulpituson Madeleine Albright, az
USA volt külügyminisztere - az elnök
szerepét játszotta ebben a gyakorlatban!
A feladathoz tartozó dokumentumokban olvashatjuk:
Hogyan döntsenek a nemzeti vezetők a határzárról vagy a karanténról?
Ha intézkedéseket hoznak a mozgásszabadság
korlátozására, meddig kell fenntartani azokat?
Hogyan koordinálnák ezeket nemzetközi szinten, és
hogyan döntenének a hatályon kívül helyezésükről?
Tehát alapvetően pontosan azokat a kérdéseket,
amelyeket most, 2020-ban világszerte megvitatnak, már
nagyon komolyan és magas szinten megvitattuk
egymással ezen a gyakorlaton.
Hadd mutassam meg, kik vettek részt.
Többek között két francia és két német politikus:
Bernard Kouchner (balra) és Werner Hoyer (jobbra).
Bernard Kouchner volt francia egészségügyi miniszter.
Később külügyminiszter lett, azaz a kormány tagja.
És amikor a gyakorlatra sor került, őt
emlegették, mint a WHO következő igazgatójelöltjét.
Tehát abban az időben egy nagyon fontos személy ezen a területen.
Jobbra tőle... ó igen, és ő
játszotta a francia elnök szerepét.
Tőle jobbra Werner Hoyer, az FDP
politikusa, aki a külügyminisztérium államminisztere volt,
és a német kancellár szerepét játszotta.
Ott ültek egy asztalnál az összes országból, és eljátszották.
És ezek olyan emberek, akik
valóban kormányzati felelősséget viseltek.
Igen, a Werner Hoyer a gyakorlat után azt mondta: egy olyan
ember számára, aki hosszú évek óta a biztonság és a védelem
területén dolgozik, ez egy meglepő és lélegzetelállító gyakorlat volt.
Úgy gondolom, hogy Európában a politikusoknak csak egy nagyon kis kisebbsége van tisztában az ilyen dolgokkal.
Oké, most már elég sok ilyen gyakorlatot bemutattam nektek.
Talán felismeri a párhuzamokat. Felismerik a mintát, amiről ez az egész szól.
Szeretném levonni a nagy időközi következtetésemet:
Persze, miről is szólt az egész?
Természetesen egészségügyi vészhelyzetről volt szó.
Döntési problémákról, kompetenciákról volt szó:
Ki mit dönthet,
kié az elsőbbség?
De nem csak ezekről a dolgokról volt szó.
Szintén a szükségállapotról, az alapvető jogok eltörléséről, a tömeges
oltásokról és a parlamentek részvétele nélküli, tekintélyelvű politikáról szólt.
Ezek a pontok álltak az összes gyakorlat középpontjában is.
Ezt nagyon figyelemre méltónak találom, mert logikailag ez nem feltétlenül szükséges.
Ha elpróbálnak egy világjárványt vagy terrortámadást, az arra való reagálást,
akkor nem kell automatikusan elpróbálniuk az alapvető jogok felfüggesztését.
Ez nem tartozik bele automatikusan.
De mindez úgy történt, hogy a megfigyelőnek
az a benyomása támadhat, hogy mindezek a
gyakorlatok csak álcaként szolgáltak, hogy tesztelhessék a
politikai szükségállapotot, hogy eljátszhassák, hogyan viselkedik az
ember, amikor ilyesmi történik.
Legalábbis ez a személyes benyomásom.
Igen, aztán hamarosan jött a 2007/2008-as pénzügyi válság, és a
világjárványvédelmi gyakorlatok témája egy kicsit háttérbe szorult a nemzetközi színtéren.
2009-ben, amikor a pénzügyi válság épp a világgazdaságon
tört át, jött a sertésinfluenza-világjárvány - mondjuk I
és 2009 tavaszán, amikor a sertésinfluenza-sztori még csak most
kezdődött, és senki sem tudta igazán, mi fog történni,
ez az úriember kommentálta a dolgot (vetített kép).
Ő Jacques Attali, őt sem ismeri mindenki - de Franciaországban nagyon is ismert.
Elnöki tanácsadó.
Hosszú ideig François Mitterrand elnök nagyon fontos tanácsadója volt - ő készítette elő Mitterrand számára a
G8-as találkozókat, mint úgynevezett Sherpa, azaz olyan személy, aki hosszú ideig nagyon közel állt a hatalomhoz.
A franciaországi elitek egyik mestere, és olyan valaki, aki
például, mint a Frankfurter Allgemeine című lapból megtudtam, elnököknek
- a jelenlegi elnöknek, Emmanuel Macronnak - segített felemelkedni.
Azt mondja magáról, hogy ő fedezte fel Macront.
És ez is viszonylag hiteles, ha megnézzük, hogy Jacques
Attali milyen jól be van hálózva a francia elitbe.
2009 elején, egy sajtóban megjelent cikkben - amelyhez ma
is hozzáférhet - a sertésinfluenza témájában azt mondta:
A történelem arra tanít bennünket, hogy az emberiség
csak akkor fejlődik jelentősen, ha valóban fél (...)
A világjárvány kitörése kiválthatja e strukturáló félelmek egyikét.
(...) Akkor sokkal gyorsabban le tudjuk majd fektetni egy valódi világkormány
alapjait, mint ahogy az pusztán gazdasági okokból lehetséges lett volna.
Nem is kommentálom tovább, ezek
egyszerűen az ő akkori nyilatkozatai.
Ezt nagyon figyelemre méltónak találom!
Általában az ilyen kijelentéseket összeesküvés-elméletnek
bélyegzik, de ez valós.
Ez egy valódi nyilatkozat egy olyan embertől, akinek nagy befolyása van.
És ezt 2009-ben hangoztatta.
Ez idő tájt, egy évvel később, 2010-ben
az Egyesült Államokban megjelent egy tanulmány, amely
szintén ebbe az irányba mutat:
Az úgynevezett Lock Step forgatókönyv része ennek a tanulmánynak.
Röviden bemutatom, hogy egy kicsit tudjátok, miről is van szó.
Maga a tanulmány a
következő (egymásra helyezett dia).
Ez a címe: A technológia és a nemzetközi fejlesztés jövőjének forgatókönyvei.
Ez egy kicsit unalmasan hangzik.
Bürokratikus cím, nem látványos.
Első ránézésre nem
számítasz nagy újdonságokra.
A tanulmányt a Rockefeller Alapítvány pénzéből dolgozták
ki, az alábbiakban a logó látható.
A Rockefeller Alapítvány a világ egyik legerősebb és leggazdagabb alapítványa.
A név az alapítóra vezethető vissza.
David Rockefeller száz évvel ezelőtt is a világ leggazdagabb embere volt.
Az alapítványnak ma is nagy befolyása van számos területen.
Ez a 2010-es tanulmány pedig alapvetően
új szintre emelte a szimuláció témáját.
Már nem csak azt mondták, hogy mi történik, ha ez történik,
ha az történik, hanem globális, négy globális jövőbeli forgatókönyvet dolgoztak ki:
Milyen irányokba fejlődhet a világ
a következő néhány évben, általánosságban?
Négy irányt határoztak meg.
És az egyik ilyen lehetőség, amelyet ott felvázoltak, egyszerűen
csak egy kicsit a dobozon kívülre nézni, ahogy a
menedzseri körökben mondják, egy kicsit a saját orrunk mögé
nézni - az egyik ilyen irányt Lock Stepnek hívták,
és a Lock Step azt jelenti, hogy lockstep.
Ebben a 10 évvel ezelőtt írt forgatókönyvben a következő dolgok történnek,azaz:
- Egy influenzajárvány terjed a világon, ami globális pánikot okoz.
Kína korlátozó megközelítésével példaképpé válik a pánikban.
A világon mindenütt bevezetik a kötelező maszkokat.
Autoritárius Az ellenőrzést gyakorolják, és az a világjárvány megszűnése után is fennmarad.
A polgárok önként feladják szabadságukat, és csak több mint
tíz év elteltével alakul ki széles körű ellenállás.
Ez az év forgatókönyve 2010.
Ez nagyon furcsa, amikor ezt most, 2020-ban olvassuk,
és ez a valóság, amit most tapasztalunk.
Ha elolvassa a tanulmányt, megtalálja azokat a megfogalmazásokat, amelyek
célja: új stratégiai vitát indítani a döntéshozók körében.
Nem tudjuk, vagy én nem tudom, hogy ki kivel beszélt
erről a forgatókönyvről annak idején, milyen körökben keringett ez.
Ezt nem mondhatod, erre vonatkozóan nincsenek adataim, de létezik, a
tanulmány elérhető, és egy nagyon befolyásos alapítvány pénzéből finanszírozták.
Tehát már most feltételezhető, hogy néhány befolyásos
ember elolvasta a tanulmányt annak idején.
Igen, ez az egész vészhelyzeti gyakorlat, világjárvány-gyakorlat kérdés új lendületet vett a 2017.
Mi volt 2017-ben?
Új elnök volt az Egyesült Államokban: Donald Trump.
És ezt azért helyezem itt összefüggésbe, mert ez az összefüggés számomra nagyon nyilvánvalónak tűnik.
Tehát 2017 januárja, Trump beiktatása - itt egy
kép a Fehér Ház Ovális Irodájában, középen az
elnöki asztal, balra Barack Obama, a leköszönő elnök,
tehát Donald Trump először mutatja az Ovális Irodát.
Igen, és mindenki emlékezni fog rá.
A média világszerte megdöbbenéssel fogadta a történteket.
Trump az elnök, hogy lehet ez, senki nem jósolta meg, mindenki
azt gondolta, hogy lehetetlen, hogy ilyesmi megtörténhet, hogy egy ilyen kívülálló
- ilyen kirívó kijelentésekkel, aki egyáltalán nem törődik azzal, hogy mit
mond a mainstream -, hogy egy ilyen ember lesz az elnök,
tehát sokkoló hullámokat küldött szerte a világon.
Minden évben megrendezik ezeket a nagy nemzetközi konferenciákat, januárban
Davosban, februárban a müncheni biztonsági konferenciát, és ebben a
2017-es évben ezeken a konferenciákon semmi másról nem esett
szó, mint az új amerikai elnökről.
Mit jelent ez most a világrendszerre, a világkereskedelemre, a pénzügyi
rendszerre, a nemzetközi diplomáciára nézve? Lehet ez egyáltalán így tovább?
2017 februárjában a müncheni biztonsági konferencián megjelent John McCain, és
azt mondta: nem vagyok hajlandó elfogadni a világrendünk bukását.
John McCain akkor még élt.
Az Egyesült Államokban a nemzetközi diplomáciában nagy befolyással rendelkező
katonai sólymok és keményvonalasok közé tartozott, és beszédét nagy
visszhangja volt ezen a konferencián, ahol a nyugati világ,
a NATO katonai és diplomáciai képviselői minden évben találkoznak.
És ha újra megnézzük a konferencia idejéből származó dokumentumokat és cikkeket,
világossá válik, hogy akkoriban sok minden függött a mérlegen, és ezekben
az elit körökben az emberek nagyon aggódtak amiatt, hogy a NATO
egyáltalán tovább tud-e létezni ebben a formában, hogy most felbomlik-e, hogy
Trump... hogy szét fog-e esni az egész... hogy szét fog-e esni.
És ebben az összefüggésben hangzott el ez a mondat.
McCain azt mondja: nem vagyok hajlandó elfogadni világrendünk bukását.
És hatalmas tapsot kapott a nyugati világból érkező kollégáitól.
Másnap ugyanezen a konferencián megjelenik Bill Gates, aki szintén beszédet mond,
és azt mondja: saját felelősségünkre figyelmen kívül hagyjuk az egészségbiztonság és
a nemzetközi biztonság közötti kapcsolatot, és azt mondja: A biofegyveres támadás
el fog jönni, és ez csak idő kérdése.
Erre fel kell készülnünk.
Úgy kell felkészülnünk a járványokra, ahogy a hadsereg készül a háborúra.
És közvetlenül ezután ezek a
nemzetközi világjárványvédelmi gyakorlatok újra beindulnak.
A gyakorlat újra kezdődik.
Most 2017-ben vagyunk, 2017 májusában, Berlinben, a történelem során
először kerül sor a G20-ak egészségügyi minisztereinek találkozójára.
Tehát a G20 a világ 20 leggazdagabb, legerősebb ipari
országa, tehát Kína, India és Brazília is ott van,
és az összes európai ipari ország is.
Az egészségügyi miniszterek most először találkoztak itt,
hogy együtt nézzenek szembe a bioterrorizmus -
a világjárvány - fenyegetésével, hogy felkészüljenek, és
májusban Berlinben nagyszabású világjárványgyakorlatra került sor. 2017.
Itt látjuk az első sorban az összes egészségügyi
minisztert [ A hangszóró egy képre mutat].
Itt Hermann Gröhe, az akkori német egészségügyi miniszter, Jens Spahn elődje volt.
Mellette ülnek a kínai, amerikai, brazil, kanadai
és ausztrál kollégái - mindannyian egymás mellett.
És egy világjárvány-forgatókönyv játszódik le előttük a képernyőn:
Mi történik, ha egy új vírus terjed, és mit tehetünk együtt?
A vírust akkoriban nem SARS-nak, hanem Mountain Associated Respiratory
Syndrome (MARS) néven emlegették. Tehát ez most egy kitalált
vírus, amely a forgatókönyv szerint nyilvánvalóan a hegyekből jött.
Igen, és ha ezt megnézzük, ha újra megnézzük ezt a képet, akkor talán
egy kicsit érthetővé válik, hogy ma - most, a válságban - miért jár
el minden ország, vagy a legtöbb ország nagyon összehangoltan, és mindenhol ugyanaz történik.
Igen, mert ezek a felelősök mind ugyanazt a bemenetet
kapták a válság előtti időben, és ugyanazokat a recepteket
tanították meg nekik, amelyeket aztán végre kellett hajtaniuk.
Már szinkronizálódtak az egész gyakorlat által.
Legalábbis így tűnik.
Továbbra is 2017-ben, most augusztusban vagyunk 2017.
Herrmann Gröhe egészségügyi miniszter pedig ebben a hónapban egy tanácsadó testületet vezet be.
Egy nemzetközi tanácsadó testületnek, amely a német
egészségpolitikát a globális egészségpolitika szempontjából fogja tanácsokkal
ellátni - más szóval Németországnak globális egészségpolitikát
kell folytatnia -, vezető szerepet kell betöltenie.
És ezeknek az uraknak és hölgyeknek kellene tanácsot adniuk a kormánynak [csoportkép látható]. Természetesen pont a közepén akad meg a szem, ezt mindannyian tudjuk:
Christian Drosten tehát tagja ennek a tanácsadó testületnek.
Balra tőle Ilona Kickbusch, egy németországi akadémikus, aki szintén
sok kutatást végzett a világjárvány kockázatának témájában stb.
Ami szerepet játszott egy WHO.
Akkor itt: Jörg Hacker.
Ő az RKI (Robert Koch Intézet) korábbi elnöke. Itt van egy afrikai hölgy, a WHO afrikai regionális igazgatója.
De az én szemszögemből nézve a szélsőbaloldali és a szélsőjobboldali urak a meghatározóak.
Mert ők teljesen más ligában játszanak, ha megnézzük.
Balra Jeremy Farrar a Wellcome Trusttól.
Ez egy brit alapítvány, amely több mint 25 milliárd eurót gyűjtött össze. dollárral rendelkezik.
Ez egy hihetetlenül befolyásos alapítvány az egészségpolitika területén.
Tehát a pénzmennyiséget tekintve nagyobb a befolyásuk, mint
a Rockerfeller Alapítványnak, mint Soros György alapítványának.
Tehát több pénzük van, és rendkívül jó
kapcsolatai vannak a nemzetközi egészségügyi politikában.
A jobb szélső képen Christopher Elias a Gates Alapítványtól.
A Gates Alapítvány pedig még nagyobb, nekik
nem 25 milliárdjuk van, hanem 50 milliárdjuk.
És még jobban hálózatba vannak kötve, és így a nemzetközi
egészségpolitikában vezető szerepet játszanak a világon, túlzás nélkül állíthatjuk.
Ez a két úr 2017-től a német kormány
tanácsadója, Christian Drosten egészségügyi miniszterrel egy asztalnál ül.
Talán már korábban is hallhattad volna.
Oké, térjünk át a jövő évre.
Az Egyesült Államokban 2018-ban újabb nagy bioterror-gyakorlatot tartanak.
Ezúttal nem nemzetközi gyakorlatról van szó.
Itt ülnek e washingtoni tárgyalóasztal
körül a Nemzetbiztonsági Tanács képviselői.
Tehát emberek - politikusok, köztisztviselők, fontos, magas beosztású emberek.
Azt játsszák, hogy ők most a Nemzetbiztonsági Tanács,
és most bioterrorista támadás történt, és reagálniuk kell.
Ez különböző nézőpontokból érdekes.
Itt középen egy televíziós csatorna videóját látjuk.
És ez egy előre gyártott televíziós műsor.
A két nő, akik egymással beszélgetnek, ismert televíziós műsorvezetők az Egyesült Államokban.
Ha ez Németországban lenne, akkor olyan lenne, mintha Sandra Maischberger és
Maybrit Illner a bioterrorista támadásról tanácskoznának egymással, és az ottani emberek
[ A beszélő a beillesztett fényképre mutat] majd reagáljon rá.
Igyekeztek a lehető legrealisztikusabbá tenni, hogy az asztalnál ülők
valóban úgy érezzék, hogy ez most a valóság.
Ez nagy erőfeszítéssel történt.
Oké, ez a feladat egy fiktív, magas rangú, elitista
szektáról szólt, amely egy csúnya vírust fejlesztett ki egy
zürichi biolaborban, amelyet aztán az egész világon terjesztettek.
Világjárvány alakul ki, és e kultusz célja
állítólag a világ népességének csökkentése volt.
Tehát ez egy nagyon démoni célpont.
Ez volt a Clade X gyakorlat forgatókönyve, amelyet
ismét az Egészségbiztonsági Központ szervezett, amely az összes
többi gyakorlatot is megtervezte az előző években.
Jobbra mellettük Tom Daschle.
Korábban már volt nálunk: a lépfene levelek egyik címzettje.
Közben egészségügyi vállalatok lobbistájaként dolgozott.
És itt éppen most vett részt a gyakorlaton.
Balra tőle Tara O'Toole, a biológiai biztonság szakértője,
aki számos forgatókönyvet írt ezekhez a gyakorlatokhoz.
Így például a feladathoz Sötét Télen ő írta a forgatókönyvet.
Ő is itt ül az asztalnál.
Később fontos szerepet játszott a kormányban, és igen,
valójában kulcsszerepet játszik ebben az egész jelenetben. Így
most már nagyon közel vagyunk a jelenhez.
És mielőtt az utolsó gyakorlatról, a 2019 októberében megrendezésre
kerülő 201-es eseményről mesélnék, szeretnék egy teljesen más hordót
nyitni, mert úgy gondolom, hogy ebbe a kontextusba tartozik.
Azzal összefüggésben, hogy feltesszük magunknak a kérdést:
Miért kezdődött ez az egész Corona-járvány 2020 januárjában?
Persze, mondhatod, hogy igen,
akkor a vírus megjelenik.
Ha a hivatalos nyilatkozaton belül maradunk, és ez most a saját útját járta.
A sors úgy hozta, ahogy akarta.
Ha most azt feltételezzük, hogy ez nem
sorsszerűen történt, hanem bizonyos körök által irányított,
elmejátékként, akkor talán nem érdektelen felismerni, hogy
mi történt 2019 szeptemberében.
Mert nagyon nagy volt a rengés a tőzsdéken.
Szinte semmit sem vettem észre belőle, csak futólag,
egy kis jelentésként figyeltem fel rá annak idején,
de nem követtem nyomon, és csak most, erre
az előadásra néztem meg közelebbről.
Ahogy az elején mondtam, ez a téma még nincs benne a könyvemben sem.
Hogy képet kapjanak arról, mi is történt
valójában, egyszerűen megmutatok nekik egy rövid újsághírt,
amely elég jól összefoglalja a történteket.
Ez egy korabeli cikk.
2019 októberében jelent meg, és így szól: Rövidzárlat a pénzügyi rendszerben.
Az amerikai jegybank dollármilliárdokkal akarja megakadályozni a teljes fizetésképtelenséget a pénzpiacon.
Mennyire kritikus a helyzet?
Felolvasom a legfontosabb információkat a
cikkből, hogy megértsék, mi történt:
A válság egyik napról a másikra jött.
A bankokat az a veszély fenyegette, hogy kifogynak a pénzből.
A központi bankárok több százmilliárd dollárt pumpáltak
a pénzpiacra, csak hogy megakadályozzák a legrosszabbat.
Mindez úgy hangzik, mintha a pénzügyi világválság tizenegy évvel ezelőtti csúcspontján lett volna
- de valójában a múlt hétfő előtti hétfőt írja le. Tehát szeptember 2019.
A világ pénzügyi rendszerének egy fontos része az összeomlás szélén
állt, és a nyilvánosság szinte semmit sem vett észre.
Szeptember 17-én este egy bizonyos kamatláb (...) figyelmeztetés nélkül felszökött: az
a kamatláb, amelyet a rövid határidővel hitelt felvenni kívánó bankok alkalmaznak.
Normális esetben a bankok ott körülbelül
két százalékos kamatért kapnak készpénzt (...)
De ott hirtelen tíz százalékkal drágult a készpénz.
(...) A központi bankároknak legutóbb a Lehman Brothers befektetési bank bukása után kellett beavatkozniuk a
repópiacba ─ e pénzügyi központ neve ─, amikor a központi bankok utoljára beavatkoztak. 2008.
A befektetési bank egyensúlyhiánya a pénzügyi rendszernek ebben a részében
akkoriban vészhelyzetet idézett elő, ami majdnem a világgazdaság összeomlásához vezetett.
Ezt nagyon érdekesnek találtam és még mindig nagyon
érdekesnek találom, és megpróbáltam utánanézni, megnézni a számokat.
Felmentem a Federal Reserve, az amerikai központi bank honlapjára.
És ott találja a következő grafikont.
Aki nem járatos a pénzügyekben és a számokban, ne ijedjen meg, ez
a grafikon nem varázslat. Nem olyan bonyolult, mint amilyennek első pillantásra tűnik.
Megpróbálom röviden elmagyarázni őket:
Az ábra a központi bank mérlegét mutatja.
Ezt így lehetne lefordítani:
Az ábra azt mutatja, hogy a Federal Reserve mennyi pénzzel járul hozzá az amerikai gazdasághoz.
Tehát, mennyi államkötvényt vásárol fel, mennyi vállalati kötvényt vásárol fel.
Ez azt jelenti, hogy a központi bank pénzt teremt, és azt a piacra dobja, hogy kompenzálja
azt a tényt, hogy a bankok már nem adnak hitelt maguknak, mert elvesztették a bizalmukat.
Ez történik.
Kissé leegyszerűsítve ezt az amerikai
gazdaság lázgörbéjének is nevezhetnénk.
Valóban az.
Kezdjük a bal oldalon.
2008-ban, a pénzügyi válság előtt a Federal Reserve teljes
vagyona körülbelül egy trillió, azaz 1000 milliárd dollár volt.
Ez néhány hét alatt, ősszel megduplázódott. 2008.
Igen, miért duplázódott meg?
Mert a bankok már nem adnak egymásnak pénzt.
A bizalom megszűnt.
És itt kell a központi banknak közbelépnie, mert különben a rendszer összeomlik.
Ez történt.
Ami érdekes, hogy ez nem csökkent, hanem
a következő években a szintje változatlan maradt.
2010-ben és 2011-ben megemelték. 12,13,14, tovább növekedett.
Ezután 2015-től 2015 végéig volt egy fennsíkfázis. 2017.
Egy nagyon magas, négybillió eurós, a válság előtti érték négyszerese.
Ha a mai távolságból nézzük, akkor látjuk;
ez a buborék óriási volt.
Tisztában vagyunk vele, hogy egy ekkora buborékot nem lehet örökké fenntartani.
Egy bizonyos ponton le kell engedni a levegőt, különben szétrobban.
És pontosan ezt próbálta megtenni az amerikai jegybank 2017 végén.
Úgy döntött, hogy lassan és céltudatosan folyamatosan engedi ki a levegőt ebből a buborékból.
az eszközök eladása, és így a rendszerből való újbóli pénzeltávolítás.
És ez két évig jól ment.
2017 végétől 2019 végéig ─
és erre nagyítunk rá ─
már megint itt tartunk.
Milyen folyamatosan, hónapról hónapra próbálja a központi bank leereszteni a buborékot?
És a piacok is ezt játszották. A befektetők ezt elfogadták.
És valami történt 2019 szeptemberében.
Nem tudom, mit, nem tudom megmondani.
De tény, hogy a bizalom ebbe a
pénzügyi piacba, a "repopiacba" szeptemberben összeomlott. 2019.
És ez azt jelentette, és ez oda vezetett, hogy a központi banknak teljesen meg kellett változtatnia az irányt.
Amit két évig csinált, azt teljesen meg kellett fordítania.
Újra be kellett vásárolnia.
Ez tehát sokkolta ezt a bankot.
És látod, ennek az emelkedésnek semmi köze a Coronához.
Ez 2020 januárja, ami a Korona márciusi árnyékában való emelkedés.
De ennek, október, november, december
2019-nek semmi köze a Corona-válsághoz.
De ez ugyanaz a mozgalom, amely később csak felerősödött.
Ha ezt most megnézed ... Ó, ne...
Előtte szeretnék megmutatni egy 2020. januári jelentést, ─ még mielőtt
a Corona nagy médiatéma lett volna ─ január 16-ról.
A Handelsblatt újságírója, Norbert Häring cikket írt
erről a növekedésről. És ebben azt írja:
A FED a beavatkozást - nem meggyőzően - saját
átmeneti elszámolási hibájával indokolta (...). Semmiképpen sem szabad arra
következtetni, hogy a bankok már nem bíznak egymásban.
Az állítólagos számítási hiba nyilvánvalóan elég tartós.
Négy hónappal később a sürgősségi hitelek (...) még mindig
korlátlan mennyiségben léteznek, és a végét nem látjuk.
A FED titokban tartja a kölcsönök kedvezményezettjeinek
nevét, hogy ne kerüljenek a rászorultság hírébe.
(...) Lehet, hogy a központi bankok által gerjesztett
pénzpiaci fellendülés az összeomlás előtti utolsó szakaszában van.
Hadd helyezzem ezt tágabb időbeli kontextusba.
Választottam egy grafikus
a Federal Reserve mérlegének nem csak 10, hanem 100 évre visszamenőleg.
Ennyi ideje létezik ez a bank.
(Min. 57.45 A grafika be van fakítva) Ez a görbe.
Ott alapvetően látható, hogy a központi banknak mekkora részesedése van az amerikai gazdaságban.
És látjuk, hogy 2008-at írunk, a pénzügyi válságot.
Utoljára az 1930-as nagy gazdasági világválság idején volt ilyen mértékű.
A második világháborúig az értékek a háború után lassan csökkentek.
Ez az a szint, ez az a súlyosság, amelyen a 2008-as
pénzügyi válsággal és a 2019 szeptemberében újból kitört válsággal is haladunk.
Pénzügyi szempontból ebben a dimenzióban találjuk magunkat.
A következő gyakorlatra 2019 októberében került sor: "Esemény 201".
Ez az a hely, a szálloda, ahol ez a gyakorlat zajlott.
(A szálloda képe megjelenik)
Ez egy előkelő szálloda Manhattanben az 5. sugárúton, amit ott látunk.
Az ott a Central Park.
Igen, és ha egy kicsit lejjebb sétálnak az utcán, néhány háztömbnyire, ott van a Trump Tower.
Ez tehát Manhattan legdrágább utcája.
Ezt a szállodát 1930-ban, a gazdasági válság közepén
nyitották meg, a Wall Street-i nagybankok pénzéből.
Ennek a padlásnak az építészete pedig a versailles-i
palotakápolnára, azaz XIV. Lajos barokk pompájára épül.
A Wall Street-i bankárok, akik finanszírozták, szintén ebben a pompában akartak
élni. Ők is látták magukat egy kicsit ezen a szinten.
Igen, a szálloda ma is ott van.
És ott, pont New Yorkban került sor erre a
gyakorlatra, a "201-es eseményre", ahol egy koronavírusos világjárványt gyakoroltak.
Szeretném röviden elmondani, hogy kik ülnek itt az
asztalnál, hogy képet kapjanak az itt próbáló emberekről:
Ez a moderátor az Egészségbiztonsági Központból érkezett.
Mellette Christopher Elias ül.
Korábban már volt nálunk, a Bill Gates
Alapítványtól jött, és a szövetségi kormány tanácsadója
volt, ahogy azt korábban megtudtuk.
Tőle jobbra az amerikai járványügyi központok vezetője ül.
Ő a kínai járványügyi hatóság vezetője.
Ők is részt vettek ebben a gyakorlatban.
Ő a Johnson & Johnson, a világ
legnagyobb piaci kapitalizációjú gyógyszeripari vállalatának alelnöke.
Ő a CIA volt alelnöke, ő
is részt vett ebben a körben.
Az úr itt elöl pedig az Edelmann PR-ügynökség elnöke.
Ez a világ legnagyobb PR-ügynöksége.
Ezen a konferencián, ezen a gyakorlaton,
mint már említettem, egy koronavírus-járványt játszottak
el, szintén a PR-tevékenység céljából.
Ez a gyakorlat dokumentumaiban azt jelenti, hogy a
kormányoknak együtt kell működniük a médiavállalatokkal a félretájékoztatás
elleni küzdelem okosabb megközelítéseinek kutatása és kidolgozása érdekében.
Ehhez ki kell fejleszteni azt a képességet, hogy a
médiát gyors, pontos és következetes információkkal árasszuk el.
(...) A médiavállalatoknak a maguk részéről kötelezettséget kell vállalniuk
annak biztosítására, hogy a hivatalos üzenetek elsőbbséget élveznek, és
a hamis üzeneteket elnyomják, többek között a technológia alkalmazásával.
És alapvetően ez történik most is.
Itt egy másik kép erről a konferenciáról;
itt látjuk a szervezőt, az
Egészségbiztonsági Központ igazgatóját, Anita Cicerót.
Jogász, egy nagy ügyvédi irodában
dolgozott gyógyszeripari lobbistaként, mielőtt ennek
az intézetnek dolgozott volna.
Háromszáz jogász dolgozott alatta, és
tárgyalópartnerei között voltak az Európai
Bizottság tagjai, az amerikai szenátus
politikusai, akiknek a gyógyszeripar érdekeit
képviselte, mielőtt a központ igazgatóhelyettese
lett, és ilyen gyakorlatokat szervezett.
Nagyon érdekesnek találom a kép bal felső
részén lévő bemutatót, ahol látható, hogyan illusztrálják
ezt a fiktív módon eljátszott válságot.
Tehát itt látható egy grafikon, az esetszámok, hogyan alakulnak.
Láthatja, hogy mely országokat és mennyire súlyosan érinti,
láthatja, hogy a tőzsdei árfolyamok hogyan alakulnak ezzel
egyidejűleg, hány haláleset van, a következő hónapokra előrevetítve.
Pontosan ez az a fajta bemutatás, amelyet
a Corona-válság kapcsán a Johns Hopkins Egyetem
nyújt nekünk, akik átmentek ezen a gyakorlaton,
és amelyet ez az intézmény közvetítésével az
összes médiában is bemutatnak nekünk.
A számok pontosan ilyen grafikus ábrázolása,
pontosan ez a valóságunk most.
És a javasolt korlátozások a Min1:02:26 ) közösségi
média és így tovább, és hogy a YouTube
és a Google és a nagyvállalatok korlátozzák ezt.
Az is, amit itt előre megterveztek, az jelenleg
a valóság, és úgy gondolom, hogy mindezek az
információk együttesen fontos hátteret jelentenek ahhoz, hogy véleményt
alkossunk arról, hogy mi is történt itt jelenleg.
Köszönöm a figyelmüket.