Rezonancia, a frekvencia teremtményei
Egyre több ember szenved olyan egészségügyi problémáktól, mint a szédülés, fejfájás, szívritmuszavar vagy álmatlanság.
Ennek okaként gyakran a stresszt jelölik meg.
Az alábbi 2012-es dokumentumfilm bemutatja, hogy az ilyen tünetek gyakran teljesen más, kevésbé ismert okokhoz kapcsolódnak.
A film a kezdetektől az 1990-es évekig, a vezeték nélküli kommunikációs technológia
elterjedésének kezdetéig kalauzol el bennünket.
Azóta az emberiség elmerült a mesterséges frekvenciák óceánjában.
Szabad szemmel nézve a bolygó változatlannak tűnik, de sejtszinten ez a legnagyobb változás, amin a földi élet valaha is átment.
A hatásokat nem szabad alábecsülni!
A Kla.TV lefordította és németre szinkronizálta ezt a filmet.
Tudósok, az ipar képviselői, orvosok és az érintettek elmondják véleményüket.
Reméljük, hogy élvezni fogják James Russell következő dokumentumfilmjét: "RESONANCE - Creatures of Frequency"!
Az 1980-as évek közepén a legtöbb országban az emberek körülbelül három százaléka használt
mobiltelefont; ma már csaknem száz százalékuk.
Ha 19 vagy 20 évesek, akkor már 10 éve használják a mobiltelefont, és fogalmunk sincs, hogy milyen kockázatot jelent.
Elektromágneses sugárzás óceánjában vagyunk. Mindenhol körülvesz minket.
Láthatatlan, nem látjuk. De tudjuk, hogy ott van.
Minden alkalommal, amikor a mobiltelefonodat használod, tudod, hogy ott van.
Rendkívül nehéz visszaforgatni az idő kerekét. Lehetetlen.
De tisztában kell lennünk ezekkel az egészségügyi kockázatokkal, hogy óvintézkedéseket tudjunk tenni.
Jelenleg a WHO ezzel kapcsolatos nyilatkozata az, hogy ez a valóság.
Nem mi voltunk az egyetlen rákos csoport az árboc körül, sok rákos csoport van az árbocok körül.
A legtöbb rákos megbetegedés, ami jön, még nincs itt.
Hogyan gondolhatjuk, hogy biztonságban vagyunk, amikor mikrohullámokkal sugárzunk az agyunkra?
Egyszerűen még nem igazán értjük, hogy mit is csinálunk.
Végre van egy bejelentésünk arról, hogy a mobiltelefonok rákot okoznak-e.
?
Egy ismeretlen tudós olyan felfedezést készül tenni, amelynek mindent meg kellett volna
változtatnia. Winfried Otto Schumann volt a neve.
Ettől a naptól kezdve tanította diákjait az elektromosság fizikájára.
Hogyan tud egy gömb elektromos feszültséget generálni egy gömbben. És ennek eredményeként: egy frekvenciát.
Schumann osztálya nehezen értette meg a témát.
Hogy megkönnyítse a dolgukat, a professzor arra utasította őket, hogy képzeljék el, hogy a
Föld egy gömb, az ionoszféra pedig egy másik.
Ezután megkérte őket, hogy számítsák ki a köztük lévő feszültséget.
Mivel neki magának nem volt ötlete, Schumann is elkezdte a matematikát.
Végül 10 Hertz körüli frekvenciára érkezett.
Bármilyen hihetetlennek tűnt is Schumann számára, bolygónknak volt egy impulzusa, egy
mérhető frekvencia, amely körülvette a földi életet.
Bár a professzor büszke volt a leletére, azt mondta, hogy annak nincs nagy jelentősége.
Különösen azért, mert csak egy kis tudományos folyóiratban jelent meg, a hátsó oldalakra
korlátozódva, "Schumann-rezonancia" címmel.
Több évnek kellett eltelnie, beleértve a sors hihetetlen fordulatát is, mire a professzor
rájött a Schumann-rezonancia valódi jelentőségére.
Ez a sorsfordulat 30 évvel korábban kezdődött egy másik német tudóssal, Hans Bergerrel.
Berger készítette az első felvételt az emberi agy által közvetített elektromos frekvenciáról
egy saját maga által épített EEG-készülékkel.
Eredetileg azt javasolták, hogy a hullámot a felfedezőjéről nevezzék el, de a szerény Berger inkább egy
ábécés nevet választott. Ő így nevezte el: "Az Alfa-hullám".
Nem sokkal Schumann professzor felfedezése után Hans Berger egyik kollégája, egy Ankermüller nevű férfi véletlenül rábukkant a kis
tudományos folyóirat egy szakadt példányára; ugyanarra a kis tudományos folyóiratra, amelyben néhány évvel
korábban Schumann professzor felfedezése is megjelent.
Többször is elolvasta a cikket, és hitetlenkedve rázta a fejét.
Azonnal felismerte, hogy mi áll előtte.
A Hans Berger által rögzített alfa-hullámok frekvenciája majdnem azonos volt a Schumann-rezonanciával: a Föld frekvenciájával.
Dr. Ankermüller azonnal kapcsolatba lépett Schumannal, hogy rábírja a további vizsgálatokra.
Schumann beleegyezett, és egyik tanítványával együtt továbbfejlesztette felfedezéseit.
Részletesen tanulmányozták, hogy az ionoszféra üregében hogyan vezetik le a villámok a feszültséget.
Végül pontos frekvenciára jutottak: a Föld impulzusa, a Schumann-rezonancia pontosan
7,83 Hertz volt. A felfedezés megdöbbentő volt.
A Schumann-rezonancia csupán az emberi agy alfa-hullámaira hasonlított? Nem - azonos volt!
Az agy frekvenciája, amely a kreativitásunkat, a teljesítményünket, a stresszt, a
félelmeinket és az immunrendszerünket irányítja, valahogy ráhangolódott a bolygó frekvenciájára.
A föld pulzusa magának az életnek a pulzusává vált.
A hullám frekvenciáját Hertz-ben mérik. Ez a hullám másodpercenkénti rezgéseinek számát jelenti.
A frekvenciák az atom egy billiomod részétől az univerzum hosszáig terjednek.
Elméletileg a frekvenciák végtelenek, teljesen végtelenek.
Ha ez véletlen egybeesés volt, akkor a természet egyik leglátványosabbja!
Mit jelentett mindez? Nem telt el sok idő, mire valaki megpróbálta kideríteni.
Rütger Wever volt a neve, a Max Planck Intézet neves tudósa.
Az 1960-as évek elején a professzor egy földalatti bunkert épített, hogy tanulmányozza az emberi cirkadián ritmust.
A cirkadián ritmus a nappali-éjszakai ritmus, amely az egész életbe bele van vésve .
A professzor harminc éven keresztül olyan kísérleteket végzett, amelyek során önkéntes diák hét héten át élt a
bunkerben, teljesen védve a föld természetes rezonanciáitól.
Meglepő felismerésekkel szolgálnak számunkra.
Felfedezte, hogy a diákok fizikai és mentális egészsége szenvedett, amint a
Schumann-rezonanciát ﬁgyelmen kívül helyezték az bunkerben.
Diákokat hozott le oda. Beteg vagy idős emberekkel nem merte csinálni.
Fiatal diákokat hozott le oda, mert tudta - Wever tudta, hogy ennek hatása lesz.
Tehát nyilvánvalóan nincs Schumann-rezonancia a föld alatt.
Csak a Föld belsejéből származó keresztirányú mágneses mezők voltak.
Tehát azzal, hogy a föld alá kerültek, rosszul kezdték érezni magukat, fájt a fejük, a cirkadián ritmusuk teljesen felborult.
Az érdekes az volt, hogy amikor a 7,83 Hertz frekvenciát egy mágneses impulzusgenerátorral alkalmazta, az azonnal leállt.
Wever titokban egy mesterséges adón keresztül táplálta a 7.83-as frekvenciát a bunkerbe.
Minden alkalommal, amikor ezt megtette, azt tapasztalta, hogy az önkéntesek által
elszenvedett káros hatások vagy eltűntek, vagy csökkentek.
A stressz, a fejfájás és az érzelmi feszültség csökkent, és helyreállt a jó közérzete.
Mindezt a Schumann-rezonancia hozzáadásával.
Wever kutatásai hihetetlen kapcsolatot fedeztek fel az emberi egészség és a bolygó természetes frekvenciája között.
2011-ben pedig egy úttörő kutatás valami még lenyűgözőbbet mutatott:
Az -es Schumann-rezonancia magával az élet kezdetével hozható összefüggésbe.
Az áttörést Luc Antoine Montagnier, a Nobel-díjas tudós érte el, aki elsőként fedezte fel a HI-vírust .
A professzor kísérleteket végzett a víz memóriájával kapcsolatban, és azt vizsgálta, hogy a víz hogyan képes
megtartani a benne korábban feloldott anyagok emlékét.
Eközben olyasmire bukkant, ami megkérdőjelezi a tudomány alapelveit.
Minden élet az életből származik. Ez a tudomány egyik alapelve, amelyet még soha egyetlen kísérlet sem sértett meg.
Élet csak ott fejlődhet ki, ahol korábban is volt élet.
És ennek mechanizmusát mindig is anyagi mechanizmusként értelmezték.
Mint a petesejt és a spermium, vagy a spórák és a sejtosztódás.
Luc Montagnier kísérletei azonban egy teljesen más hipotézist állítottak fel.
A professzor kimutatta, hogy a DNS-szekvenciák, az élet tényleges építőkövei, alacsony frekvenciájú elektromágneses
hullámok kibocsátásával kommunikálnak egymással a vízben.
A professzor még akkor is elektromágneses kommunikációt regisztrált közöttük,
amikor a DNS-t külön kémcsövekben tartották.
Milyen kifinomult lehet ez a kommunikáció?
Nos, Luc Montagnier megmutatta, hogy képesek nukleotidokat - a DNS-t alkotó
alkotóelemeket - képezni, és teljesen új DNS-t alkotni.
A tudósok számtalanszor kombinálták már ezeket az alkotóelemeket, de egyetlen kísérletben sem sikerült még újra lángra
lobbantani az élet szikráját, és nukleotidokat tényleges DNS-é alakítani anélkül, hogy a DNS már jelen lett volna.
Végül is élet csak ott létezhet, ahol már korábban is volt élet.
Luc Montagnier kísérleteiben azonban a DNS teljesen kiszűrődött a vízből. Ennek ellenére új DNS képződött.
Hogyan volt ez lehetséges? Hogyan sikerült Luc Montagnier-nek az, amire egyetlen más tudós sem volt képes?
És hogyan teremtett életet ott, ahol nem volt élet?
Mi volt olyan más Luc Montagnier kísérleteiben?
Jelen volt egy frekvencia. Egy olyan frekvencia, amelynek eltávolítása esetén a kísérlet meghiúsulna.
De ha jelen volt, akkor biztosította a sikerét. Ez a frekvencia 7,83 Hertz volt: a Schumann-rezonancia.
Az élet és a bolygó frekvenciája közötti kényes kapcsolat itt sérült meg.
Az élő szervezetek és az elektromágneses frekvenciák közötti kölcsönhatás. Egy függőség, egy kapcsolat.
Erre bizonyítékot találhatunk, ha elolvassuk a tudományos cikkeket, de még nyilvánvalóbb
bizonyítékot találhatunk, ha egyszerűen kimegyünk a szabadba.
Hogyan történt mindez? Nos, ha megnézzük a Föld történetét, akkor ez elég nyilvánvalónak tűnik.
A Schumann-hullámok a kezdetektől fogva részei ennek a bolygónak.
Az élet fejlődik, körülvéve őket és elkerülhetetlenül rájuk hangolódva.
Valójában a frekvencia iránti érzékenységünk mélyen összefügg a bolygó egy másik jelenségének érzékelésére való képességünkkel.
[Kétmilliárd évvel ezelőtt a magnetotaktikus baktériumok egyszerű, de lenyűgöző
kapcsolatot alakítottak ki a Föld mágneses terével.
Az egysejtű organizmus mágneses anyag részecskéket tartalmazott.
Ez lehetővé tette számára, hogy úgy viselkedjen, mint egy iránytű, és a föld mágneses vonalai mentén tájékozódjon.
Az élőlények összetettségének növekedésével a Föld mágneses mezejétől való függőségük is nőtt.
Tudjuk, hogy a méhek érzékenyek a mágneses mezőkre. Tudjuk, hogy geomágneses részecskék vannak a testükben.
A laboratóriumi vizsgálatok pedig kimutatták, hogy valóban érzékenyen reagálnak a mágneses mezőkre.
Laboratóriumokban kimutatták, hogy a méhek fészkük építését mesterséges mágneses mező létrehozásával lehet
irányítani, és nyilvánvalónak tűnik, hogy a méhek a mágneses mezőt használják a tájékozódáshoz.
A földi élet kényes egyensúlyát tökéletesen szemlélteti a méhektől és a növények beporzásától való függés.
Feltételezhető, hogy az életnek aligha lenne esélye méhek nélkül.
A rovarok általi beporzás nagyjából mindenhez szükséges, ami az élelmiszert érdekessé teszi:
Tehát a gyümölcsök, a diófélék, a diófélék, mind-mind rovarok általi beporzást igényelnek,
és a méhek a beporzók legfontosabb csoportja.
.
Ha nem lennének méhek...
[Norman Carrick, Brit Méhészek Szövetsége (BBKA): Igen, ha a méhek nem lennének, nagyon unalmas lenne az étrendünk.
Igen, nagyon szűkös lenne az életünk. Azt hiszem, ez a lényeg, méhek nélkül...
És természetesen beporozzák a vadon élő növényeket, valamint azokat a növényeket, amelyeket meg kell ennünk,
és sok esetben még a beporzás részleteit sem ismerjük.
De biztosak lehetünk benne, hogy sok vadon termő növényünk eltűnne a méhek beporzása nélkül.
.
. . . . .
Itt van velünk Maryann Fraizer, a Pennsylvania Állami Egyetem méhészeti vezető tanácsadója.
Melyek a méhpusztulás klasszikus kritériumai, amelyek alapján egy méhész kimehet, megnézheti a méheket, és
azt mondhatja, hogy ez egy klasszikus esetnek tűnik?
A tünetek az, hogy a méhek viszonylag egészségesek és életerősek, mégis rövid időn belül a kaptárban a
felnőtt méhek populációja csökken; elhagyja a kolóniát.
Ami pedig hátramarad, az a rengeteg költés, azaz a fiatal méhek, a méz és a virágpor.
Mely kontinenseken figyelték meg ezt a méhpusztulást?
A mézelő méhek csökkenése valójában világszerte tapasztalható.
Számos más ország is a méhek csökkenéséről számol be.
Az, hogy ez valóban az úgynevezett "kolóniaösszeomlási rendellenesség" miatt következik-e be, amelyre
létezik egy külön kritériumkatalógus, egy másik kérdés.
És ez az egyik dolog, amit a világ más részeiről származó emberekkel való kommunikáció során próbálunk megérteni.
Ez a jelenlegi aggodalom 2006 óta létezik, különösen az Egyesült Államokban, ahol sok hivatásos méhész hirtelen rájött,
hogy méheik, amelyek az év egy bizonyos pontjáig egészségesek voltak, nyár végén látványos veszteségeket szenvedtek.
És úgy tűnt, hogy különböznek minden eddig látottól.
Így az emberek elmentek a kaptárjaikhoz, és rájöttek, hogy már nincsenek méhek.
Az ilyen típusú méhpusztulás, más néven CCD - Colony Collapse Disorder - világszerte érinti a méhcsaládokat,
egyes országok akár 70%-os veszteségekről is beszámoltak.
Számos okot említettek kiváltó okként.
De egyikük sem tudta meggyőzően megmagyarázni, hogy a méhek miért nem térnek vissza hirtelen a kaptárakba - egy kivétellel:
Jochen Kuhn és csapata szenzációs kutatása.
Az egyik kísérletben az orvos nyolc méhcsaláddal dolgozott, és négy méhcsaládba egy közönséges DECT-telefont helyezett.
A tudósok ezután megfigyelték, hogy a DECT-telefon jelenléte befolyásolja-e azt, hogy a méhek
visszatérnek-e a kaptárba. Az eredmények megdöbbentőek voltak.
A méhek normális számban tértek vissza azokba a kaptárakba, amelyekben nem helyeztek el DECT-telefonokat.
De alig néhány méh tért vissza azokba a kaptárakba, amelyekben DECT-telefon volt.
Egyetlen méh sem tért vissza a DECT-telefont tartalmazó kaptárak egyikébe sem.
Ahhoz, hogy teljes mértékben megértsük Dr. Kuhn kísérletének következményeit, először is meg
kell értenünk, hogyan működik egy DECT-telefon.
Azért tud otthonában sétálni és telefonálni a DECT-telefonnal, mert a DECT-telefon bázisállomása elektromágneses
hullámokat, úgynevezett mikrohullámokat küld a kézibeszélőnek.
Ez pontosan ugyanaz a módja, ahogyan egy mobiltelefon-árboc kommunikál a mobiltelefonnal.
A DECT-telefon lényegében a mobiltelefon-árboc miniatűr változata.
Ha egy méhre hatással van a DECT-telefonból érkező sugárzás, akkor minden bizonnyal a
mobiltelefon-árbocból érkező sugárzás is hatással lesz rá.
És mivel világszerte 4 milliárd mobiltelefon-felhasználó van, hirtelen riasztóan sok volt a mobiltelefon-állomások száma.
A méhek mágneses tájékozódási érzéke lehetővé teszi számukra, hogy a Föld mágneses mezővonalai alapján tájékozódjanak.
Egy olyan képesség, amelybe több millió évnyi fejlesztést és finomhangolást fektetett.
Nem nyilvánvaló, hogy egy ilyen nagy érzékenységet az elektromágneses környezet legkisebb változásai is befolyásolnak?
Mit jelent tehát ez a szinte egyik napról a másikra bekövetkezett gigantikus változás?
Vannak más fajok is, amelyek ilyen érzékenyek a mágneses mezőkre?
Egy olyan érzékenység, amely végső soron sebezhetővé teszi őket az ember által létrehozott frekvenciákkal szemben?
Sajnos a kriptokróm nevű új fehérje felfedezése azt sugallja, hogy minden életnek van mágneses érzéke.
Az 1990-es években fedezték fel őket a növényekben. Feladatuk a kék fény elnyelése, amely a növekedés szabályozásához szükséges.
Azóta rovarokban, állatokban, emlősökben, emberekben és madarakban is megtalálhatók.
A kriptokrómok fehérjéknek nevezett biológiai molekulák.
Néhány génünk, az úgynevezett CRY-gének termelik őket.
A kriptokróm molekula pedig valójában a cirkadián ritmusunkat szabályozza, beleértve a melatonin termelést is.
Úgy tűnik, hogy a kriptokrómok egy részének a cirkadián óra érzékelőjeként a fény elnyelése a feladata.
Ezek tehát a nappali-éjszakai ritmushoz adják a jelek szerint sok fajnak - növényeknek és állatoknak egyaránt - az inputot.
De 2000-ben Thorsten Ritz felfedte a kriptokróm egy még elképesztőbb szerepét.
A vörösbegyekkel végzett kísérletsorozatában bebizonyította, hogy irányérzékük nem csupán a mágnesességen alapul, hanem
közvetlenül a szem mögött található kriptokróm sejtekből ered.
Úgy gondolom, hogy Ritz publikációi a tudomány egyik mérföldkövei közé tartoznak.
Mert ez azt sugallja, hogy ez a kriptokróm molekula - emlékezzünk, ez felelős a cirkadián ritmusok
befolyásolásáért és szabályozásáért - és ez a molekula felelős azért, ami a madaraknak iránytűt, mágneses iránytűt ad.
A madarak szó szerint látják a Föld mágneses mezejét, talán úgy, mint egy fényes vagy sötét foltot a látómezőjükön.
És amikor mozgatják a fejüket vagy a testüket, a spot vagy a reflektor is mozog -
hasonlóan a vadászpilóták head-up display-éhez.
Van ez a dolog, amit látnak, ami lehetővé teszi számukra, hogy repülés közben tájékozódjanak.
Ezt úgy tesztelte, hogy a madarakat rádiófrekvenciás mezőknek tette ki, hogy megnézze,
ez valóban zavarja-e a mágneses iránytűjüket.
Kiderült, hogy a nagyfrekvenciás mező nem csak, hogy zavarta a vörösbegyek vonulását, de ez
még nagyon alacsony térerősségnél is így volt.
Ez nagyon fontos és nagyon érdekes, hogy még a nagyon gyenge rádiófrekvenciás mezők is befolyásolták a vörösbegyek iránytűjét.
Ritz kísérletei egyértelműen kimutatták, hogy a navigációban használt kriptokróm sejtet komolyan befolyásolják az ember által
létrehozott frekvenciák - még az ICNIRP szabályozó hatóság által biztonságosnak ítélt
frekvenciáknál jóval alacsonyabb frekvenciák is.
Az állatok navigációját vizsgáló összes tanulmány - csótányok, zebrapintyek, csirkék, vörösbegyek - mind azt találták, hogy
mágneses iránytűjüket megzavarják a rádiófrekvenciás mezők, amelyek jóval az ICNIRP
által meghatározott határértékek alatt vannak.
Madarakkal foglalkozom, különösen madarakkal és rovarokkal.
Kimutattam, hogy olyan mezőkre is érzékenyek, amelyek jóval az ICNIRP szintek alatt vannak,
amelyek állítólag biztonságosak az emberek számára.
Ha megnézzük ezeket a szinteket, ahol a kutatások azt mutatják, hogy az állatok érzékenyek - nagyon jó szakirodalom van arról,
hogy ezek a szintek lényegesen alacsonyabbak, mint azok a szintek, amelyeknek mi ki vagyunk téve, és
amelyeknek az állatok ki vannak téve a környezetben.
Megalapozott tudományos okok szólnak amellett, hogy a mágneses mezők, a mesterséges
mágneses mezők számos faj élőhelyét elpusztítják.
Mennyire változott meg a környezetünk az elektromágneses mezők hatására?
Az elmúlt 25 év során a felismerhetetlenségig tartó változás történt...
Ez az elektromágneses energia több milliószorosa.
A korábbi Nemzeti Sugárvédelmi Ügynökség egyik dokumentumában azt írta, hogy becslései szerint a sugárzási környezet -
ha így akarjuk nevezni - sok milliószorosára nőtt az 50 évvel ezelőttihez képest - sok milliószorosára.
Ez hatalmas változás a Föld környezetében, és teljesen elnyomja ezeket a természetes jeleket, beleértve a
Schumann-hullámokat is, amelyekkel együtt fejlődtünk.
.
Az egyik ok, amiért a kriptokrómok nagyon érdekesek, különösen abból a szempontból, hogy az ember érzékeli a mágneses mezőket,
az az, hogy Dr. Foley és munkatársai nemrégiben végeztek egy tanulmányt, amely kimutatta, hogy ha emberi
kriptokrómokat teszünk a gyümölcslégybe, a gyümölcslégy mágnesesen érzékeny lesz az emberi kriptokrómok jelenléte miatt.
Ez tehát azt mutatja, hogy az emberi kriptokrómok mágnesesen érzékenyek, felismerik a mágneses mezőket.
A kriptokróm sejt felfedezése új érdeklődést ébresztett az ember mágneses érzéke iránt, egy olyan érzék,
amelyet Robin Baker már 40 évvel ezelőtt megjósolt.
Ez nem egy tudományos vakrepülés. Ez egy kísérlet arra, hogy kiderítsük, van-e a gyerekeknek irányérzékük.
Bekötött szemmel és fülvédőt viselve a tesztalanyokat egy speciális székkel addig
forgatják, amíg már nem tudják, merre mutat a szék.
A szék megáll, és a tesztalany kitalálja, hogy keletre, nyugatra, északra vagy délre néz.
A találgatást egy kis számítógép rögzíti.
Ha a gyerekeknek nem lenne irányérzékük, a találgatások véletlenszerűek lennének. De nem azok.
A tíz-tizenegy éves gyerekek elég jók a találgatásban.
Úgy tűnik, mintha tényleg lenne irányérzékük. És úgy tűnik, hogy ez egy mágneses érzék.
Amikor a tudósok mágnest erősítenek a kísérleti alanyok fejére, ez jelentősen megzavarja az irányérzékelésüket.
Ez hatalmas előrelépés a megértés szempontjából.
És ez persze mindenféle kérdést felvet, például, hogy az emberek valóban képesek-e navigálni a Föld mágneses mezejében, és abban
az esetben, ha ma nem is, de talán évezredekkel ezelőtt igen?
Természetesen az is felmerül a kérdés, hogy lehet-e olyan folyamat, amelynek során a mágneses mezők
ténylegesen felismerhetők az emberi szervezetben, ami a cirkadián ritmusok megzavarásához vezet.
Ez megmagyarázná az összes negatív egészségügyi hatást, amit az egészséggel és a mágneses mezőkkel
kapcsolatos járványtani tanulmányokban oly sokszor látunk.
Ha az emberiség képes érzékelni a mágneses mezőket, ha ugyanolyan képességgel rendelkezik, mint a méhek, madarak és
pillangók - ez azt jelenti, hogy mi ugyanolyan érzékenyek vagyunk az ember által létrehozott frekvenciákra, mint ők?
Vajon a környezetünkben bekövetkező változások ugyanúgy hatnak-e ránk, mint rájuk?
Hogyan írja le az elektroérzékenységet?
Az elektroérzékenység az, amikor az emberek elkezdenek reagálni, a testük elkezd reagálni az elektromágneses mezőkre.
Általánosságban elmondható, hogy az elektromágneses mezők, amelyekre reagálnak, vezeték nélküliek.
Tehát vezeték nélküli kommunikáció, WLAN, vezeték nélküli telefonok,
DECT-telefonok, mobiltelefonok, mobiltelefon-állomások.
Mind olyan jeleket küldenek, amelyeket a testünk még soha nem tapasztalt.
És amikor ez elkezd hatni az emberekre - amikor rám kezdett hatni - általában a fej az
első - elkezdesz fájdalmat érezni a fejedben.
Utálom azt mondani, hogy fejfájás, mert ez egy olyan fájdalom a fejedben, ami nem hasonlít
semmilyen fejfájáshoz, amit valaha is éreztél.
A legtöbb ember olyan panaszokra panaszkodik, mint a szívritmuszavar, álmatlanság, fejfájás, látászavarok,
szédülés, különböző típusú paresztéziák vagy neurózisok.
Leírják, hogy szokatlan érzéseket tapasztalnak a testükben.
Sőt, a hormonális rendszerre, a pajzsmirigy működésére is hatással lehet. A lista tényleg végtelen.
Az én esetemben, és ez nem mindenkinek az esete, ha nem megyek ki a környezetből, akkor elég erős fájdalmat érzek a gyomromban
- és ez azt jelenti, hogy már túl késő, belső vérzést kapok.
Úgy gondolom, hogy a tünetek nagyon változatosak, és az emberek asszociációit nagyon nehéz elfogadni, ha
nem ismerjük a témát, ami a legtöbb orvosnak nincs.
És ez nem az ő hibájuk. Nem vagyunk arra kiképezve, hogy felismerjük ezt az állapotot.
Ez nagyon újszerű, és a megértésünk ebben a szakaszban még teljesen éretlen - az első lépésekkel, amelyekkel ezt az
állapotot kibogozhatjuk és teljes mértékben megérthetjük.
Brian, mint sokan, akik elektroérzékenységben szenvednek, kénytelen volt radikális változtatásokat eszközölni otthonában.
Ez a két szoba teljesen le volt árnyékolva fémfóliával.
Ez a szoba és a hálószoba tehát Faraday-ketrec.
És ha valóban ellenőrzi az elektromágneses mezőket vagy a mikrohullámokat - és ez a készülék egyszerűen átalakítja a
mikrohullámokat hangjelekké -, akkor kiderül, hogy az az árboc, amelyik ott van, körülbelül fél
mérföldre, nem okoz nekem semmilyen problémát.
Fémbevonatú ablaküveget szereltem fel, hogy leárnyékoljam a helyiséget - így az
elektromágneses mezők nagy részét ki tudom küszöbölni.
A szervezet azon aspektusai, amelyek lehetővé teszik, hogy érzékelje az elektromágneses mezőket és
reagáljon rájuk - mondhatnánk, hogy ezeket a szavakat különböző kontextusokban használják.
És ha ezt "elektroérzékenységre" bontjuk - azt mondhatjuk, hogy ez tulajdonképpen magára az életre adott válasz.
Amikor például megvizsgálunk egy szervezetet, hogy megállapítsuk, van-e benne élet, valójában az elektromosság
jelenlétét keressük - például az elektrokardiogrammal , az EKG-val és az elektroenkefalogrammal, az EEG-vel.
Amit mi vizsgálunk, az a célszervek, az agy és a szív elektromos áramának jelenléte.
És amikor ezt látjuk, az annak a jele, hogy az élet jelen van.
Bizonyos értelemben az elektromágneses mezők sejtszinten az élet részei. Mondhatnánk, hogy minden élet elektroérzékeny.
Brian és számos más szenvedő kétségbeesetten próbálta meggyőzni az embereket arról, hogy az elektroérzékenység valóban létezik,
ezért beiratkozott egy úttörő kísérletbe az Essex Egyetemen.
Az Elaine Fox vezetésével végzett kísérlet sajnos a témában a meghatározó munka volt.
Árnyékolt helyiségbe kell menned.
Viszonylag rövid időre bemegy oda, és az árboc 10 percig be van kapcsolva, majd 10 percig ki, majd újra be 10
percig - és akkor meglátja, hogy észreveszi-e vagy sem.
Bementem a szobába, és mondtam nekik, hogy nem fogom tudni megmondani, hogy az árboc be van-e kapcsolva vagy sem.
Miért van ez? Mert rosszul értelmezik, hogyan kell reagálni rá.
Mert a legtöbb embernél nem az a helyzet, hogy bekapcsolod az árbocot, és azt mondják: Ó, ezt észrevettem.
Aztán leteszik az árbocot, és az illető azt mondja: Á, most már megint jól vagyok. Ez nem így működik.
Szénanáthában szenvedek, és amikor ilyen pollenmezőre érkezem, eltart egy ideig, amíg érzem a hatását.
De hosszú időbe telik, amíg nem érzem többé, amíg nem hat rám.
Elvihetnek a szénamezőtől, de 24 óra múlva is érzek valamit.
A legtöbb ember számára az elektroérzékenység valahogy így alakul.
Az a mód, ahogyan a csapat a kísérletet felépítette, azt jelentette, hogy Brian és a többi önkéntes
számára szinte lehetetlen lett volna bebizonyítani, hogy elektromos érzékenységben szenvednek.
Úgy tűnt, nem számít, mert a csapat megmagyarázhatatlanul úgy döntött, hogy elutasít mindenféle vizsgálatot.
Egyrészt úgy tűnik, hogy az emberek különböző dolgokra érzékenyek.
Érzékeny vagyok a 3G mobiltelefonokra, például a GSM mobiltelefonokra. Különbségek vannak a moduláció működésében.
Fogalmam sincs, hogy igazuk van-e az érzékenységgel kapcsolatban, de ha van egy ügyed, akkor van értelme, hogy
pontosan annak a jelnek tedd ki a vizsgálatban részt vevő embereket, amiről azt mondják, hogy reagálnak rá.
Ha például van valaki, aki mindig érzékeny a Wi-Fi-re, de a mobiltelefonokra nem - ha van ilyen személy -,
akkor jobb, ha gondoskodik arról, hogy az, aminek ki van téve, az a Wi-Fi legyen, ne pedig a mobiltelefon.
Végül is be akarja bizonyítani, hogy reagálnak arra, amit mondanak.
És itt nem történt ilyen megkülönböztetés.
A valóság az volt, hogy ha valaki azt állította, hogy elektromosan érzékeny valamire - akkor ott volt.
Az egyik ok, amiért ezt nagyon fontosnak tartottam, az volt, hogy segítettem az elektroérzékeny embereknek.
Néhány hónappal korábban egy hölgynél voltam - aki azt hitte, hogy elektroérzékeny -, és csak azért voltam ott,
hogy megpróbáljak segíteni neki; hogy elmagyarázzam, mi az elektroérzékenység, és mi okozhatja a problémáját.
Rövidre fogva a történetet, világossá vált, hogy ennek a nőnek problémája van, de nem volt
elektroérzékeny. Egyértelműen nem volt elektroérzékeny.
A beszélgetés során azonban rájöttem, hogy azért jelentkezett az Essex tanulmányokba, hogy kiderüljön, hogy elektroérzékeny-e.
A szívem majdnem megállt. Itt van valaki, aki nem elektroérzékeny, és ez a személy beiratkozott az Essex Unira.
És Essex azt mondja, hogy nincs vizsgálati eljárásuk!
Amit valójában kiderítettek - és ez magának a tanulmánynak a szövegén alapul - a saját szavaimmal fogalmazom meg.
Azt mondják, körülbelül 132 résztvevőre lenne szükségük a vizsgálatukban ahhoz, hogy statisztikailag szignifikáns
hatást tudjanak kimutatni az általuk várt válaszadási szinten.
Ennyi ember a populációban, ennyi adatra lenne szükségük a tanulmányukhoz, hogy megállapítsák, hogy ez a
csoport egyértelműen érzékenyebb, mint az a csoport.
[Ez azt jelentette, hogy már a kezdetektől fogva csak egyharmada állt rendelkezésükre annak az adatmennyiségnek,
amire számítottak ahhoz, hogy egyáltalán bármit is megtudjanak.
Az eredmény az lett, hogy statisztikailag szignifikáns kockázatot találtak, ami a statisztikákból amúgy is nyilvánvaló volt.
Minden olyan ember esetében, aki azt mondta, hogy érzékeny, ez is 90% körüli jelentőséggel jelent meg.
Tehát a küszöbérték egy tudományos cikk számára, hogy valamit statisztikailag szignifikánsnak ismerjen el, 95%.
Ha nem éri el ezt a bizonyossági szintet, akkor nem tekinthető statisztikai eseménynek.
Lehet véletlen, szerencse vagy valami más.
A kockázat növekedése 90%-os bizonyossággal állt fenn, és természetesen ez nem éri el azt a bűvös határt,
ahol ez statisztikailag szignifikáns eseménynek minősül.
Ezért azzal utasították el, hogy "Ez azt mutatja, hogy az emberek nem érzékenyek". De egyáltalán nem ez volt az állítás.
Az árbocnak való állandó kitettség nyomot hagyott a kísérleti alanyok egy részén.
Néhányan annyira megbetegedtek, hogy ki kellett lépniük a kísérletből.
Brian még jóval azután is érezte a kísérlet következményeit, hogy elhagyta Essexet.
Az első kolonoszkópiámat hét évvel ezelőtt, a másodikat négy évvel ezelőtt, a harmadikat
pedig körülbelül egy évvel ezelőtt végezték el.
Nincs semmi bajom. Nincs semmi baj velem. Így van, kitalálta: bélrákom van.
Tehát az első vérzésemtől a béleltávolításig pontosan hét év telt el.
Amikor megkérdeztem az orvost, hogy mennyi idő alatt alakul ki ez a rák, azt válaszolta: "Hét év".
Tehát gyakorlatilag az egész Essexben töltött idő alatt nyomon követhető, és volt egy alkalom előtte,
amikor vérzésem volt, az a vérzés, ahol a bélrák kezdődött.
Hogyan lehet egy ilyen elfuserált kísérletet ilyen "hiteles kutatásnak" beállítani?
Miért követ el egy ilyen tapasztalt csapat ilyen alapvető és nyilvánvaló hibákat a munkájában?
Lehet valami köze azokhoz, akik a finanszírozást biztosították?
Az essex-i kísérlet az MTHR által finanszírozott kísérletsorozat egyike.
Ezt a vállalatot maga a mobiltelefon-iparág működteti és finanszírozza.
Elmondaná, mi az MTHR, és hogyan finanszírozzák az MTHR-t?
Igen, az MTHR programot az Egyesült Királyság kormánya és a mobiltelefon-iparág közösen finanszírozza a
mobiltelefon-technológia lehetséges káros egészségügyi hatásainak vizsgálata céljából.
A tudományos kutatások finanszírozásának kérdése érzékeny kérdés.
Sok olyan tudóst ismerek, mint én is, akik, amikor egy új tanulmányt olvasnak, először kinyitják a
hátsó borítót, hogy megnézzék, ki finanszírozta azt.
Ön szerint fennállhat-e összeférhetetlenség a mobiltelefon-ipar által a károsodások
kutatására nyújtott finanszírozás tekintetében?
Természetesen vannak potenciális összeférhetetlenségek, ezért egy ilyen jellegű kutatási programot gondosan kell kezelni.
Sokat dolgoztam a távközlési iparral, mivel képviselőként itt szervezem a kommunikációs munkát,
így már régóta beszélek ezekkel az emberekkel.
Azt hiszem, szeretnének objektívek lenni, de a profit vezérli őket, különösen egy olyan piacon, ahol egymás ellen
küzdenek a piaci részesedésért, és ezért finanszírozhatják a kutatást, de nagyon hasonlítanak a gyógyszeriparra.
Rájön, hogy olyan embereket alkalmaznak, akik már az ő oldalukon állnak.
A tudósok nem popsztárok; nem keresnek sok pénzt.
Házakat kell finanszírozniuk, családjukról kell gondoskodniuk.
Ki hibáztatná őket, ha rossz következtetésekre jutnak?
Nem találnak másik munkát - legalábbis ott nem.
Létezik pszichológiai nyomás, még valódi nyomás nélkül is, amely az egyes esetekben vagy jelen van, vagy nem.
De a pszichológiai nyomás, hogy alkalmazkodjanak és megfeleljenek az őket finanszírozó
szervezetnek, mindenképpen szerepet játszik.
Kötelességednek érzed?
Igen, kötelességének érzi. Kötelességednek érzed.
Van néhány igazán megbízható statisztika, amely azt mutatja, hogy az elektromágneses mezők hatásait illetően a közműcégek, azaz az
elektromos áram, a vezeték nélküli iparág vagy a mobiltelefon-ipar által finanszírozott tanulmányokat ők finanszírozzák.
Ezek a tanulmányok általában szignifikánsan negatívak.
Az egyetemeken belül független finanszírozású tanulmányok stb. viszont általában nem.
Ez egy kihívásokkal teli kutatási terület.
Nem könnyű ilyen típusú vizsgálatokat végezni, és az emberi alanyokon végzett kutatások
korlátai miatt nem lesz tökéletes kutatási környezet.
Mindig lesznek korlátozások.
Ez egy valódi betegség? Igen, abszolút az.
Jelenleg a WHO szerint ez valós, és a tünetek súlyosak és legyengítőek lehetnek.
Az elektrohyperszenzitivitásra vonatkozó adatok 2-3% körüliek.
Olyan emberekről van szó, akiknek az életére rendkívül nagy hatással van ez az állapot.
De ahogy már említettem, az emberek 100%-a reagál rá sejtszinten.
Ez azt jelenti, hogy ha ezt nem veszik elég komolyan, vagy nem ismerik fel, akkor az egészségügyi
rendszerre nézve hatalmas következményekkel járhat.
Az enyhe vagy közepes fokú elektroérzékenységben szenvedők száma pedig valószínűleg
sokkal magasabb, mint azt korábban feltételeztük.
.
Ez egy kazettás felvételt jelent egy normál telefon és egy egyedi kézibeszélő közötti kísérleti kapcsolatról.
Egy tárcsahang - és ez már elég nagy teljesítmény!
Mert egy dolog egy beszélgetést továbbítani, de egészen más dolog pontos digitális információkat továbbítani.
Most jön a chelmsfordi kutatóintézet bővítése, amely tökéletesítette ezt a technikát.
Liz Charnocknak a másik végén kellene lennie.
A mobiltelefonok 1980-as években történt bevezetésével szükségessé vált az antennahálózat kiépítése.
Azóta a távközlési vállalatok több mint 5 millió adótornyot állítottak fel világszerte.
Büszkék arra, hogy az egész levegőt mikrohullámú frekvenciákkal töltik meg, és egyetlen tanulmányt sem végeztek
arról, hogy ez nem okoz-e hosszú távú egészségkárosodást.
Úgy építették meg őket, hogy előzetesen nem győződtek meg arról, hogy biztonságosak-e.
Köszönöm a segítséget.
Nagyon kellemetlen, ugye?
Igen, és ez folyamatosan jelen van, ami feltűnő, hogy nem áll meg.
Folyamatosan sugárzik - az árbocokból jön -, ha látod az árbocot, akkor ki vagy téve neki.
Őszintén szólva, még ha nem is vagy, akkor is ki vagy téve neki ilyen távolságból, mert átmegy a
betonfalakon meg ilyesmi, egy kicsit tompa, de csak egy kicsit.
200-300 méterre az árboctól, ott folyamatosan ki vagy téve neki.
Ha hallani lehet, az mindent megváltoztat. Igen. Mi van akkor, ha látni is lehet.
Olyan lenne, mintha minden nap szmogot látnánk.
Az ember által előállított frekvenciák szmogja folyamatosan körülvesz minket, és anélkül, hogy
ellenőriznénk biztonságosságukat, csoda, hogy az emberi test kezd reagálni rájuk?
Ez körülbelül 10 évvel ezelőtt történt. A 30-as éveimben jártam.
A családomban eddig nem volt mellrák. Nagyon egészséges életmódot folytattam.
Sok éven át egy telefonoszlop mellett laktam, akkoriban hét évig.
100 méterre volt a házamtól.
Évekig voltak olyan tüneteim, amelyek nem kapcsolódtak az árbochoz, mert akkoriban még
semmit sem tudtam az elektroérzékenységről.
Szédültem, alvászavarok, fejfájás, szúró fájdalmak voltak a fejemben, és gyakran jártam orvoshoz.
Azt mondták, hogy stressz vagy vírus. Aztán a semmiből hirtelen mellrákot
diagnosztizáltak nálam. Ez volt életem legnagyobb sokkja.
Először azt gondoltam, hogy csak szerencsétlen vagyok, csak velem van a baj. Aztán elkezdődött a kezelés.
A kórházban találkoztam néhány szomszéddal - egy nagyon kis faluban éltem.
És találkoztam ezekkel a szomszédokkal is, fiatal nőkkel - én voltam a legfiatalabb, harmincas éveimben jártam,
a többiek negyvenesek vagy ötvenes éveik elején jártak.
Öten voltunk ott, mindannyian egyszerre, hat hónapon belül, ugyanazzal a mellrákdiagnózissal.
A falunkban mindössze 18 ház volt a mobiltelefon-oszlop körül.
Eileen ezért úgy döntött, hogy felmérést indít, hogy megtudja, mások is szenvednek-e a hirtelen jött betegségtől.
Az eredmény megrázott minket. Sokan ugyanazokról a tünetekről számoltak be, amiktől én is
évek óta szenvedtem. A fejfájás, a szédülés.
De voltak más fiatal nők is a faluban, akiknek termékenységi problémáik és a méhnyakrák előjelei
voltak - vagy egy nő, akinek mellrákos csomói voltak.
És más típusú rákos megbetegedések is voltak a környéken.
Egy szomszédunk, aki mindössze 51 éves volt, motoros neuronbetegségben szenvedett, és sajnos
belehalt. Hogy őszinte legyek: egy hatalmas gonoszság.
Ez 77 embert érintett ezekből a házakból.
Igen, becslések szerint körülbelül 70%-uk tapasztalt biológiai hatásokat az évek során -
alvászavarokat, bőrkiütéseket, melldaganatokat vagy rákot.
Igen, nagy hatással volt a falu lakóira.
Szerintem ez egy hatalmas probléma világszerte.
Azóta kiderült, hogy nem mi vagyunk az egyetlen rákos esetek csoportja egy mobiltelefon-oszlop körül.
Az árbocok közelében sok rákcsoport található.
Egy tudóssal dolgoztunk együtt a helyszínen, ahol más területeken hosszú ideje álló árbocokat vizsgáltunk meg.
Más felméréseket is végeztünk, és szintén a rák magasabb előfordulási gyakoriságára bukkantunk.
Ennyi mobiltelefon és adótorony, valamint a milliárdokat érő mobiltelefon-iparág miatt remélhetnénk, hogy mostanra már felállt
egy szigorú kormányzati szerv, egy hatóság, amely biztosítja, hogy a távközlési ipar a biztonságos oldalon sugározzon.
Valaki, aki szigorú határokat szab a lakosság védelmére - valaki, aki biztosítja, hogy az,
aminek ki vagyunk téve, teljesen biztonságos legyen.
Sajnos ebből semmi sincs. Ami viszont van, az az ICNIRP.
Az ICNIRP-t körülbelül 20 évvel ezelőtt hozták létre Európában a nem ionizáló sugárzás tanulmányozására.
Ez a Nemzetközi Nem-Ionizáló Sugárzásvédelmi Bizottság, amelynek az a feladata, hogy átnézze az összes
megjelent szakirodalmat, és alapvetően összefoglalja azt:
Ezt a tudomány határozottan állítja.
Nem lehet megválasztani. Akkor hívnak be, ha a kivételezettek közé tartozol.
Tehát ezt mindig az ipar határozza meg, mert ott vannak a gyökerek.
Tehát van egy általuk meghatározott referenciaérték, amelyet a legtöbb európai ország elfogadott, és ezt maga az Európai
Bizottság ajánlotta, beleértve a szakértői testületet is.
Ezek az irányadó értékek azonban olyan építési módszereken alapulnak, amelyekről tudjuk, hogy a
nagyfrekvenciás sugárzásnak megvan a maga oka és hatása.
Az egyetlen forgatókönyv, amely most létezik a minket körülvevő energia tekintetében, ugyanolyan frekvencián, mint a
mobiltelefonok, mobiltelefon-oszlopok és vezeték nélküli telefonok - az összes különböző kommunikációs
eszköz, amelyet nap mint nap használunk - sugárzása, ugyanaz, mint amit a mikrohullámú sütőkből ismerünk.
Ha elég energiát használunk, és elég kis területre koncentráljuk, akkor felmelegítjük a szöveteket, majd
felmelegítünk mindent, amiben van egy bizonyos mennyiségű víz.
A jelenlegi irányadó értékek közül egyiknek sincs köze a krónikus egészségkárosodáshoz
vagy a rákhoz. Egyik sem, egyetlen egy sem.
Ezek mind a hőhatásokra vagy azonnali hatásokra irányulnak, mint például a bőr bizsergése vagy a szemöldök rángása vagy ilyesmi.
Senki sem tudja kimutatni a hosszú távú egészségkárosodást.
Úgy érti, hogy 40 év alatt ez jelentéktelen, értelmetlen...
Ez értelmetlen. Nincs szándék a hosszú távú egészségkárosodás elleni védelemre.
Az ICNIRP... nos, az ICNIRP teljesen értelmetlen.
Például: Ha azt szeretné, hogy senki ne lépje túl a sebességhatárt az iskolánál, állítsa
be a sebességhatárt 10 000 kilométer/órára.
Így mindenki be fogja tartani, és senki sem fog túl gyorsan hajtani.
Az iskola mellett 999 km/h sebességgel lehet elhaladni, és a "határértéket" betartják.
A tanácsadó testületet nem azért hozták létre, hogy a nyilvánosság védelme érdekében megvizsgálja a bizonyítékokat.
Tehát az ICNIRP valójában csak azért létezik, hogy biztosítsa a 100%-os tényeket, és
minden, ami nem 100%-os tény, nem tartozik rájuk.
Így van. Beszélni fognak róla, összefoglalják, hogy mi van, mi nincs, és mit kell még kideríteni.
És ennyi volt. Ennyiben hagyták a dolgot. Nincs ajánlás - semmi, mert nem tekintik magukat felelősnek.
.
Gyerünk, megpróbálok telefonálni.
Amikor megpróbálsz felhívni valakit, szinte állandó, amikor a rádiófrekvenciás adás mindkét irányba elindul.
Oké, próbáljuk ki. Oh, wow!
Amint csatlakozik; ez a hívási mód, ezt csinálja a mobiltelefon.
Ezek a hullámok a mobiltelefonomtól a bázisállomásra mennek, és onnan továbbítják őket?
Alapvetően ezt csinálja a mobiltelefonja állandóan, amikor van térerő és használja a mobiltelefonját.
Szörnyű.
És tulajdonképpen ezt küldi a mobiltelefonod a fejedbe állandóan, amikor tárcsázod a
bázisállomást, és így használod a telefonodat.
[Nehéz elképzelni olyan technológiát, amely olyan gyorsan behatolt az életünkbe, mint a mobiltelefon.
Huszonöt évvel ezelőtt ez nem számított többnek, mint egy trükknek.
Ma már 4 milliárd embernek van egy.
A gyerekek átlagosan 8 éves korukban kapják meg az első mobiltelefonjukat.
A mobiltelefonok úgy működnek, hogy mikrohullámú frekvenciákat küldenek és fogadnak a bázisállomásról.
Amikor mobiltelefont tart a füléhez, az agya elkerülhetetlenül ki van téve ezeknek a hullámoknak.
Az agy reagál erre a hatásra?
Egy új amerikai tanulmány szerint ez egyértelműen így van.
Dr. Nora Volkow végezte ezt a tanulmányt.
Dr. Volkow és csapata 47 egészséges embert vizsgált egy éven keresztül.
A résztvevők jobb és bal fülén mobiltelefonok voltak.
Az egyik működött, de némára volt kapcsolva, a másik ki volt kapcsolva.
Dr. Volkow agyi képalkotó berendezéseket használt, hogy kiderítse, mennyi glükózt használ fel az agy az expozíció során.
Ez egy nagyon érzékeny marker, amely jelzi, hogy vannak-e olyan változások az agyi aktivitásban, amelyeket egy
stimuláns - ebben az esetben a mobiltelefon - okozhat.
Amikor az agyat stimulálják, glükózt fogyaszt, mint ahogyan az autó is üzemanyagot fogyaszt.
A mobiltelefonok 15 perces használata az agy glükózfogyasztásának növekedésével jár, ami azt jelzi, hogy
az agyat a mobiltelefon rádiófrekvenciái aktiválták.
Az agy jobb oldala, amely nagyon közel volt az antennához, mutatja a legnagyobb növekedést az anyagcsere-aktivitásban
ahhoz képest, amikor a mobiltelefon ki volt kapcsolva.
Bár a jelenlegi mobiltelefon-technológiák által kibocsátott rádiófrekvenciák nagyon gyengék, képesek
aktiválni az emberi agyat, és így hatást gyakorolni.
Dr. Volkow kísérlete kimutatta, hogy a mobiltelefon mikrohullámaira az emberi agy metabolikus reakciót mutat.
Anyagcsere-reakció a megengedett határértéknél jóval alacsonyabb szinteken.
Valami, amiről sokan azt állítják, hogy lehetetlen.
És a Dr. Volkow által feljegyzett reakció csak a második legnagyobb aggodalomra ad okot:
Az, ahogyan ez a mikrohullámú sugárzás ténylegesen elnyelődik az agyban. Ez SAR-értékként vált ismertté.
A SAR a fajlagos abszorpciót jelenti.
Ez pedig annak mérése, hogy egy bizonyos térfogatban mennyi rádióhullámot nyel el az emberi test egy bizonyos idő alatt.
Ez a rádióadó emberi testre gyakorolt melegítő hatásának mérése.
A SAR-t a következő módon mérik. Egy mesterséges fejet használnak.
Olyan glükózkeverékkel van töltve, amely állítólag az emberi agyat reprezentálja.
A tesztkészülék a modell koponyáján áthatoló mikrohullámú sugárzás mennyiségét méri.
A SAR-értéket ezután aszerint számítják ki, hogy mennyi energiát nyelt el.
Az EU-ban a határérték 2 watt/kilogramm 10 g átlagos szövetre.
Az USA esetében ez 1,6 W/kg 1 g átlagos szövetre vetítve.
Az USA-ban szigorúbb felső határértéket alkalmaznak, mint az EU-ban, de más országok, például
Ausztrália és Új-Zéland az uniós határértékeket alkalmazzák.
A piacon kapható legnépszerűbb mobiltelefonok némelyike olyan sok mikrohullámú sugárzást bocsát ki, hogy
SAR-értékük éppen a szélsőséges határértéket éri el.
A koponya minden millimétere segít megvédeni az agyat a mikrohullámú sugárzástól, és
így csökkenti a mobiltelefon SAR-értékét.
A gyerekek átlagosan 8 éves korukban kapják meg első mobiltelefonjukat.
A 8 évesek koponyája jelentősen vékonyabb, mint a felnőtteké.
Reméljük, hogy a mobiltelefonokat egy gyermek koponyájának vastagságával megegyező koponyavastagsággal fogják tesztelni.
A SAM fej egy átlagos alakú és méretű emberi koponya.
10.000 emberi fejmérés átlagát vették, és ezt a SAM fantomfejet úgy hozták létre, hogy
egy átlagos emberi koponyát képviseljen....
Természetesen egy átlagos ember feje sokkal nagyobb, mint egy nyolcéves gyermeké.
De amikor megkérdeztük a SAM fantomfejet gyártó céget, rájöttünk, hogy az igazság még rosszabb.
A SAM tesztmodell nem egyszerűen 10 000 ember átlaga, hanem 10 000 amerikai katona átlaga.
És az amerikai hadsereg személyzete bizonyára nagyobb és vastagabb fejjel rendelkezik, mint egy átlagos nyolcéves.
Ezért elég valószínű, hogy ha a mobiltelefonokat egy nyolcéves gyermek koponyáján tesztelnék, a legtöbbjük megbukna.
Ki határozza meg az irányelveket?
Ők az ICNIRP nevű bizottság tagjai.
A mobiltelefonokon dolgozó emberek biomérnökök.
Fogalmuk sincs arról, hogy mi zajlik egy élő sejt belsejében, de nagyképűen beszélnek róla.
Feltételezik, hogy az egyetlen dolog, ami befolyásolhatja egy élő szervezet jólétét, az az, hogy
elég erős-e ahhoz, hogy felmelegítse a szöveteket.
De ez olyan, mintha azt mondanánk: "Tudjuk, hogy ha főzünk egy tojást, akkor kemény lesz."
Csak azt nem tudják, hogy ha nem főzik meg a tojást, akkor csirkévé válik.
Fogalmuk sincs, hogyan történik ez. De mégis úgy beszélnek, mintha tudnák.
2011-ben az Egészségügyi Világszervezet megváltoztatta a mobiltelefonok veszélyességi besorolását, és átminősítette őket
az emberre nézve valószínűleg rákkeltőnek - a glióma, a mobiltelefon-használattal összefüggésbe
hozható agydaganat típusának fokozott kockázata miatt.
Mi volt a kiváltó oka ennek a hirtelen állapotváltozásnak?
A mobiltelefonok lehetséges egészségügyi hatásairól számtalan tanulmány született.
Néhányan hatást mutatnak. Néhányan nem mutatnak semmilyen hatást.
A legmeggyőzőbb tanulmány azonban Lennart Hardelltől származik.
Ő vezette a valaha végzett legnagyobb és legátfogóbb kutatást.
Saját munkáit a világ minden tájáról származó mások munkáival kombinálta.
Az 1990-es évek eleje óta világszerte több mint 2000 ember telefonálási szokásait elemezték.
Az olyan daganatos betegek, mint az asztrocitóma és az akusztikus neuróma, amelyek a
mobiltelefon-használattal leginkább összefüggésbe hozható agydaganatok a levegőhöz való közelségük miatt.
Az eredmények megdöbbentőek. Arra a következtetésre jutottak, hogy a mobiltelefonok használata
valójában növeli az agydaganat kialakulásának kockázatát.
És azt is felfedezték, hogy a korábbi vizsgálatok miért nem mutattak ki hatást.
Szerintem több bizonyíték van arra, hogy rákkeltő, mint arra, hogy esetleg rákkeltő.
De azt hiszem, bizonyos értelemben megértem, mert a legtöbb rákos megbetegedés, ami jön, még nem tart ott.
Az emberek még nem használják elég régóta a mobiltelefonokat ahhoz, hogy a valódi hatás nyilvánvalóvá váljon.
Más rákkeltő anyagokhoz hasonlóan legalább tíz évbe telik, mire az expozíció hatása megmutatkozik.
Mivel a mobiltelefonok robbanása csak az 1990-es évek végén kezdődött, nem meglepő, hogy csak most
kezdjük látni a hatását. És ez már most történik.
Mit tesz tehát a távközlési iparág, hogy megvédje felhasználóit az agydaganattól?
Egy pillantás a biztonsági kézikönyvekre azt sugallja, hogy inkább a saját védelmükkel törődnek.
Ez a vezeték nélküli készülékmodell megfelel a rádióhullámoknak való kitettségre vonatkozó jogszabályi
követelményeknek. Az ebben a szakaszban leírtak szerinti használat esetén megfelel a törvényi előírásoknak.
Tartsa a BlackBerry készüléket legalább 2,5 cm távolságra a testétől, beleértve a terhes nők és
a tinédzserek hasát is! Csökkentse a hívásidőt!
Szinte minden mobiltelefon hátoldalán ott vannak az utasítások, hogy milyen távol kell tartani a készüléket a testtől.
Olyan utasítások, amelyek a legtöbb esetben teljesen kivitelezhetetlenek.
És mi történik, ha a távközlési ipar finanszírozza az általa okozott károk kutatását?
Ez a kutatás pedig arra a következtetésre jutott, hogy a mobiltelefon-használat hatással van a rák kialakulására.
De ezt a kutatást inkább megtartják maguknak.
Egyszerűen nem tudjuk, hogy mit tárolunk az EMF-ekkel, mert a hatások nagyrészt hosszú távúak,
és ahogy ön is mondta, ez az általános expozíció.
És átfogó támaszkodás ezekre a kitettségekre.
Csak még nem igazán értjük, hogy mit is csinálunk.
Bár a járványtan egyértelműen kimutatta, hogy a mobiltelefon használata növeli az agydaganat kialakulásának kockázatát.
Az ICNIRP embereinek egyértelmű ok-okozati összefüggést kell látniuk; hogyan történik, mi a
mechanizmus és pontosan hogyan keletkezik a rák.
Nyilvánvalónak tűnhet, hogy egy olyan élőlény, amely ennyire ráhangolódik a Föld frekvenciáira és ennyire
érzékeny a mágneses mezőre, természetesen reagál az ember által készített mikrohullámokra.
A távközlési ágazat azonban évek óta ugyanezzel a kérdéssel védi tevékenységét.
Mint kiderült, rossz kérdést tettek fel.
A válasz: melatonin.
Tudják, a melatonin egy hormon, és akár hiszik, akár nem, az agyban termelődik.
Az agy tobozmirigyében képződik, és például a vitaminokhoz képest nagyon erős antioxidáns jellegű:
A melatonin ötször olyan erős, mint a C-vitamin és kétszer olyan erős, mint az E-vitamin.
És csak éjszaka szabadul fel.
Éjszaka van rá szükségünk, mert akkor alszunk el, és az agyunk javítja a testünk sejtjeit.
És ekkor a melatonin munkába áll.
Naponta körülbelül félmilliárd sejtet veszít a szervezetünk.
Éjszaka pedig az történik, hogy a szervezetünk a sejtek mitózisnak, azaz a sejtosztódásnak
nevezett folyamat révén kicseréli ezeket a sejteket.
Mit csinál: elkapja az úgynevezett szabad gyököket.
Ezek a szabad gyökök valójában az energiatermelési folyamatból visszamaradt felesleges
elektronok, amelyekre szükségünk van a regenerálódáshoz.
Minden éjjel, amikor a testünk regenerálódik, a sejtmitózis melléktermékeként több millió szabad gyökös sejt jön létre.
Ezek a szabad gyökök megtámadják az egészséges sejteket.
Általánosan elismert tény, hogy a legtöbb rákos megbetegedés fő oka vagy tényezője a szabadgyökös sejt.
Szervezetünk legfontosabb védekező eszköze a szabad gyökök ellen a legerősebb antioxidáns: a melatonin.
Bejut a véráramba, és feladata, hogy természetes antioxidánsként, természetes rákellenes szerként működjön.
A melatonin nagyon, nagyon erős rákellenes szer.
Úgynevezett onkosztatikus szerként működik, amely megvéd a rák ellen.
És szabályozza az alvás-ébrenlét ritmust, hogy Ön jól aludjon, és megfelelő dózisú melatoninhoz jusson.
Ez egy öregedésgátló molekula. Más szóval, elpusztítja a szabad gyököket, és egyszerűen fiatalabbá teszi a bőrt.
.
12 000 tanulmány van a laboratóriumunkban, amelyeket az évek során gyűjtöttünk össze, és ez több tanulmány, mint
amennyit valaha is publikáltak a paracetamolról, amely egy általánosan használt fejfájás elleni gyógyszer.
A melatonin iránt lényegesen nagyobb a tudományos érdeklődés, mint a paracetamol iránt.
Milyen következményei vannak a csökkent melatoninszekréciónak?
Igen, tehát ha csökken a melatonin mennyisége, akkor az immunrendszerünk leáll.
Kezdetben hajlamos vagy alvászavarokra, azaz nem tudsz elaludni, vagy ha mégis, akkor nem tudsz újra elaludni.
Szívproblémái lehetnek, mert a melatonin a szívét is védi.
És sokkal fogékonyabb vagy a betegségekre, mert az immunrendszered nem működik optimálisan.
Ez a néhány dolog történik, ha csökken a melatoninszint.
Egy átlagos mellrákos nőnek például csak tizede van a melatoninnak, mint egy vele egykorú normális nőnek.
A prosztatarákos embereknél pedig a melatoninnak kevesebb mint a fele van meg, mint kellene.
Az autista gyermekek melatoninszintje kevesebb, mint fele a szükségesnek.
Csökkent melatoninszint az éjszakai műszakban dolgozóknál, mivel éjszaka dolgoznak és fénynek vannak kitéve.
Éjszaka nem termelnek melatonint, és közismerten 50%-kal növelik a mellrák kockázatát.
A Nemzetközi Rákkutató Ügynökség (IARC) pedig fokozatosan a melatoninszint csökkenése miatt az éjszakai
műszakos munkát valószínűleg rákkeltőnek minősítette.
Ma már számos tanulmány kimutatta, hogy az éjszakai műszakban dolgozó vagy vak embereknél más a
rákos megbetegedések aránya, mint az átlagnépességnél.
E tanulmányok többsége pedig azt a nézetet támasztja alá, hogy a melatonin hiánya vagy csökkent
melatoninszintje negatív hatással van az egészségre.
Mivel a szervezet csak éjszaka regenerálódik, a melatonin csak akkor termelődik, amikor a tobozmirigy érzékeli, hogy nincs fény.
És mi történik; a tobozmirigy érzékeny a fényre.
Pontosan ott található, ahol az agyad a szemedből érkező jeleket fogadja, és a középen lévő ponton keresztezi.
Ezt hívják suprachiasmatikus magnak.
És az onnan kiinduló kapcsolatok közvetlenül a tobozmirigyhez mennek, hogy megmondják neki, hogy van-e fény vagy nincs.
A fény jelenlétében egyidejűleg interferencia lép fel azokkal a jelekkel, amelyeket az agy a
sejtjeinknek akar küldeni a javítás érdekében.
Tehát nincs értelme annak, hogy az agy ezeket a jeleket küldje a sejtjeinknek, hogy szóljon nekik, hogy javítsák meg magukat,
amikor olyan sok az interferencia, hogy nem hallják meg.
Tehát vár, az agy vár, amíg besötétedik.
Milyen kutatások bizonyították, hogy az elektromos mezők, mágneses mezők vagy
rádióhullámok hatással vannak a melatonin termelésére?
Igen, nos, az amerikai Battelle Intézet az 1970-es évek vége óta sokat foglalkozik ezzel a témával.
És a tudósai, Barry Wilson, Dick Stevens és ezek az emberek elkezdtek gondolkodni ezen, mert tudjuk, hogy az agy
leállítja a melatonin termelését, amikor felkapcsoljuk a fényt.
Ezért arra gondoltak, hogy talán az agyunk nem tud különbséget tenni a mesterségesen előállított elektromos mezők és a
természetes fény között, amelyről mindannyian tudjuk, hogy napközben jelen van, mert
egyszerűen nem termelünk melatonint napközben.
Ennek nagyon jó biológiai okai vannak.
Úgy gondolták tehát, hogy ezek az elektromos mezők elnyomják a melatonin szintézisét, ami viszont rákhoz
vezethet, különösen a nőknél mellrákhoz, mert már nem rendelkeznek a szokásos immunológiai védelemmel.
Tehát az agy a rádióhullámokat fényhullámokként értelmezi?
Igen, nem tudjuk megkülönböztetni őket.
.
A hipotézist, miszerint a tobozmirigy nem képes különbséget tenni a fényfrekvenciák és az ember által létrehozott
frekvenciák között, mindenesetre számos kutatás bizonyította.
Gyenge mágneses terek (50 Hz és 16 2/3 Hz) közvetlen szuppresszív hatása a melatonin szintézisére a
dzsungáriai hörcsögök (Phodopus sungorus) tobozmirigyében.
A jelen vizsgálat eredményei azt mutatják, hogy az alacsony frekvenciájú mágneses mezők képesek csökkenteni a
melantonin termelést izolált hörcsög tobozmirigyekben.
... csökkenti a melantonin termelést ...
... Az elektromágneses mezők hatása a fotofázisos keringő melatonin szintjére amerikai fészkekben ...
Összefoglalva, az EMF hatással volt a plazma melatoninszintjére a hím amerikai gólya esetében, ...
Az EMF-ek befolyásolhatják vándorlásaikat ...
... A rövidhullámú műsorszóró jeleknek való kitettség krónikus hatásának hiánya a nyál
melatonin-koncentrációjára tejelő teheneknél.
Így az EMF késleltetett akut hatása a melatonin koncentrációra ...
A 0,5 G, 60 Hz-es mágneses tér elnyomja a melatonin termelést a pinealocitákban.
... átlagosan 46%-kal csökkent a noradrenalin által kiváltott melatonin-termelés a pinealocitákban. Az eredmények alátámasztják
azt a hipotézist, hogy az EM-expozíció az egyes sejtek befolyásolásával
melatonin-szuppressziót okozhat a tobozmirigyben.
expozíció melatonin szuppressziót okoz
a tobozmirigyben,
az egyes sejtek befolyásolásával.
Az EMF/EMR csökkenti a melatonint állatokban és emberekben Dr. Neil Cherry 2002. szeptember 2. Tizenhét tanulmány kimutatta,
hogy az ELF és RF/MW expozíció csökkenti a melatonint. Tizenhat tanulmány az EMR-rel összefüggő
jelentős melatonin-csökkenést figyelt meg emberekben.
Ön szerint meggyőző, hogy az elektromos mezők, a mágneses mezők és a rádióhullámok befolyásolják a melatonin termelését?
Ezek a kutatások, amelyek azt mutatják, hogy a gólyák melatoninszintje csökken az expozícióval; hogy a rádióállomások
közelében lévő épületeken fészkelő vadgesztenyéknek kevesebb utódjuk van, mint a rádióállomásoktól távol eső gólyafészkeknek;
a hangyákon, méheken és különböző madárfajokon végzett vizsgálatok, valamint a tengeri emlősökön
végzett vizsgálatok mind ugyanabba az irányba mutatnak.
De vannak laboratóriumi vizsgálatok a tobozmirigy azon sejtjein, amelyek ténylegesen melatonint szintetizálnak.
A mágneses mezők hatását vizsgálom ezekre a sejtekre.
És a melatonin leltárának minden szakaszában a mágneses mezők bizonyítottan zavarják a melatonin termelését.
Tehát a melatonin-termelés minden szempontból egyértelmű a melatonin-termelés mágneses mezők általi gátlása.
A kutatás valóban az út minden aspektusát lefedi.
Ön szerint ez elég meggyőző?
Igen, azt mondanám, hogy ez meggyőző.
A szervezetünk zseniális tulajdonsága, hogy a szabad gyökök termelődését melatonin termelésével ellensúlyozza.
Pontos egyensúlyt teremtettünk magunkban, egy tökéletes védelmi rendszert.
Testünknek évmilliókba telt, hogy tökéletesítse ezt a technikát.
Egy technika, amelyet annak a környezetnek az alapján hoztunk létre, amelyben fejlődtünk.
De nem változott-e exponenciálisan a környezetünk az elmúlt évtizedekben?
Szabad szemmel a világ látszólag változatlan, de sejtszinten ez a legnagyobb környezeti
változás, ami valaha is történt az életünkkel.
Nyilvánvaló, hogy egy ilyen gigantikus változás elkerülhetetlenül felborítaná ezt a kényes egyensúlyt.
És ha a szervezetünk nem termel megfelelő mennyiségű melatonint, annak következményei végzetesek lehetnek.
A tudósok világszerte úgy vélik, hogy a szabad gyökök minden ismert betegség oka vagy tényezője lehetnek. Nem csak a rákban.
A 20. század elején a gyermekkori leukémia orvosi ritkaságnak számított.
Azóta csak a gyermekkori leukémia növekedését tapasztaltuk.
Évente körülbelül két százalékkal nő.
És ez sok más betegségre is vonatkozik: Autizmus, agydaganatok, rák.
A rákos megbetegedések aránya az 1910-es években valószínűleg csak fele olyan magas volt, mint ma.
És sok más betegség is összefügg az elektromágneses mezőknek és sugárzásoknak való kitettséggel kapcsolatos tanulmányok,
tudományos kutatások szerint; nemcsak a távvezetékeknek, hanem a rádió- és mikrohullámú mezőknek való kitettséggel is.
Az elmúlt 50 évben elektromágneses sugárzás óceánjába merültünk. Mindenhol körülvesz minket.
Láthatatlan, nem látjuk. De tudjuk, hogy ott van.
Minden alkalommal, amikor a mobiltelefonodat használod, tudod, hogy ott van.
Rendkívül nehéz visszaforgatni az idő kerekét. Lehetetlen.
De tisztában kell lennünk ezekkel az egészségügyi hatásokkal, hogy választhassunk a biztonsági óvintézkedések megtételére.
Ha ezt akarjuk, akkor muszáj.
Ami engem aggaszt, azok a dolgok, amelyek most történnek .
Lehet, hogy nem figyeltünk eléggé.
Az egyik dolog, ami most történik, az autizmus, vagy nevezzük a megfelelő nevén: Autizmus spektrumú egészségügyi zavar.
Úgy gondolja, hogy elértünk egy olyan ponthoz a tudományban, amikor már szinte nincs kontrollcsoportunk, hogy ezeket a
dolgokat teszteljük, mert szinte mindenkinek van mobiltelefonja, szinte mindenkinek van Wi-Fi, és
szinte mindenki ki van téve az elektromágneses mezőknek?
Igen, mindannyian elérkeztünk egy olyan ponthoz, ahol olyan sok ember van kitéve a mobiltelefonok és a Wi-Fi elektromágneses
mezőinek, hogy már nincs kontrollcsoportunk, amely különbséget tudna tenni a kitett
emberek és a nem kitett emberek egészsége között.
Ha lehet analógiát vonni:
Megállapítottuk, hogy a dohányzás tüdőrákot okozhat.
Ennek oka az volt, hogy néhányan nem dohányoztak, és ők képezték a kontrollcsoportot.
Ha mindenki dohányozna, soha nem jöttünk volna rá, hogy a dohányzás tüdőrákot okozhat.
És mindenki tüdőrákban halt volna meg, és a tüdőrákot nemzeti betegségként ismerték volna el
anélkül, hogy a dohányzáshoz kapcsolták volna.
A mobiltelefonok interferenciájával az történik, hogy elveszítjük a lakosság azon részeit, amelyek nincsenek kitéve a zavarásnak.
Még azokat a keveseket is, akiknek nincs mobiltelefonjuk, körülveszi a mobiltelefonok
sugárzása; amikor vásárolnak, a vonaton, bárhová mennek!
Ez nem csak a "kanári a szénbányában", mint például én. .
Végül, ha egyszerűen növeljük az elektromágneses tereket az atmoszférában, amit mi éppen most teszünk, és
most milliószor több elektromágneses mezőnk, mikrohullámunk van a környezetben, mint 30 évvel ezelőtt.
Egy bizonyos ponton ez Téged is érinteni fog!
Nagyon nehéz megmondani, hol leszünk 15 év múlva.
De azt mondanám, hogy csak az elmúlt néhány évben jöttünk rá, hogy ezek a káros hatások mennyibe kerülnek a lakosságnak.
És akkor majd felébredünk, és megnézzük az okokat. És tennünk kell valamit az okok ellen.
Zseniális és mégis összetett szervezet vagyunk.
A testünk működése nem véletlenszerű, és nem is egyik napról a másikra történt.
Mint minden más élőlény ezen a bolygón, mi is alkalmazkodtunk ahhoz a környezethez, amelyben élünk.
Egy olyan környezet, amely az idők kezdete óta a mezők és rezonanciák kényes egyensúlyával rendelkezik.
Ezek a jelenségek nemcsak körülvesznek minket, hanem azzá tesznek minket, akik vagyunk.
Testünk sejtjei fényfrekvenciák segítségével kommunikálnak egymással, ahogyan a DNS is
elektromágneses frekvenciákat használ a szaporodásához.
Mindennek középpontjában a pozitív és negatívan polarizált protonok és elektronok
állnak, amelyek minden életet mágnesessé tesznek.
Mint minden élőlény, mi is kriptokróm sejtekkel vagyunk felszerelve, amelyek lehetővé teszik számunkra, hogy
ezeket a mezőket olyan módon érzékeljük, amelyet alig értünk.
A frekvencia, az elektromosság, a fény és a mágnesesség lényei vagyunk.
És hogy azzá váljon, évmilliókra volt szükség; ez a folyamat a legelső sejttel kezdődött.
Bár a vezeték nélküli technológiát befogadtuk és beépítettük a mindennapi életünkbe, a
testünk nem követte ezt a példát sejtszinten.
A minket most körülvevő frekvenciák ugyanolyan idegenek a sejtjeink számára, mint amilyenek a
szemünk számára lennének, ha csak látni tudnánk őket.
Gyermekeink egy olyan világba születnek, amelyet a testük egyszerűen nem tud megérteni.
Hová vezet mindez?
Miközben ez a film készül, a 4G technológia világszerte elterjedőben van. Ahhoz, hogy
ez lehetővé váljon, a határokat megemelik.
A WLAN szinte minden házban, iskolában és üzletben elérhető, és állandóan körülvesz minket.
A DECT telefontechnológia szinte minden háztartásban megtalálható.
Egy olyan időszakban, amikor az iparág felelősségteljes és óvatosnak kellene lennie, meggondolatlanul
figyelmen kívül hagyja hosszú távú egészségünket.
A pénz uralja a világot.
És nagyjából olyan valószínű, hogy lelkiismeret-furdalásuk lesz emiatt, mint a dohányiparnak.
Tehát ha lesz változás, az nem tőlük fog jönni.
Ez tőlünk kell, hogy jöjjön!
Egyszerűen csak ki kell nyitnunk a szemünket, és fel kell ismernünk a problémát.
Szándékában áll-e az MTHR-t a rádióhullámoknak a melatoninra gyakorolt hatásának kutatására fordítani?
Tekintettel arra, hogy úgy tűnik, az emberek erre a mechanizmusra mutatnak rá, hogy a
mobiltelefonok károsítják a melatonin termelését.
A melatonin antioxidáns, ha úgy tetszik, a szabad gyökök porszívója.
Amikor kutatási pályázatot írunk ki, amit most is teszünk, miközben kiemeljük a különösen fontos területeket,
pályázatokat, javaslatokat írunk ki a teljes spektrumra.
Ezeket azonban a többi beérkező kérelemmel együtt kell rangsorolni. Korlátozott összeg áll rendelkezésünkre.
Jelenleg azonban nem tervezünk kutatást a melatonin körül. Ez jelenleg nem prioritás.
Az MTHR még nem fektetett be olyan kutatásokba, amelyek azt vizsgálják, hogy a mobiltelefonok hogyan hatnak a melatoninra.