Resonans, skapninger av frekvens
Stadig flere mennesker lider av helseproblemer som svimmelhet, hodepine, hjertearytmi eller søvnløshet.
Stress oppgis ofte som årsak.
Følgende dokumentarfilm fra 2012 viser at slike symptomer ofte er knyttet til helt andre og mindre kjente årsaker.
Filmen tar oss med på en reise fra vår opprinnelse til 1990-tallet, da utbredelsen
av trådløs kommunikasjonsteknologi begynte.
Siden den gang har menneskeheten vært nedsenket i et hav av kunstige frekvenser.
For det blotte øye ser planeten ut til å være den samme, men på cellenivå er det den
største endringen livet på jorden har gjennomgått.
Effektene bør ikke undervurderes!
Kla.TV har oversatt og dubbet denne filmen for deg på tysk.
Forskere, representanter for industrien, leger og de berørte kommer til orde.
Vi håper du liker å se følgende dokumentarfilm av James Russell: "RESONANCE - Creatures of Frequency"!
På midten av 1980-tallet brukte rundt tre prosent av befolkningen i de fleste land mobiltelefon;
i dag bruker nesten hundre prosent mobiltelefon.
Hvis de er 19 eller 20 år gamle, har de brukt mobiltelefonen i 10 år, og vi aner ikke hvor stor risikoen er.
Vi er nedsenket i et hav av elektromagnetisk stråling. Den omgir oss overalt.
Usynlig, vi kan ikke se den. Men vi vet at den er der.
Hver gang du bruker mobiltelefonen din, vet du at hun er der.
Det er ekstremt vanskelig å skru klokken tilbake. Det er umulig.
Men vi må være klar over disse helserisikoene, slik at vi kan ta forholdsregler.
For øyeblikket er WHOs uttalelse om dette at det er en realitet.
Vi var ikke de eneste krefttilfellene rundt en mast, det er mange krefttilfeller rundt master.
De fleste kreftformene som kommer, er ikke her ennå.
Hvordan kan vi tro at vi er trygge når vi bestråler hjernen vår med mikrobølger?
Vi forstår bare ikke helt hva vi holder på med ennå.
Vi har endelig en kunngjøring om hvorvidt mobiltelefoner forårsaker kreft.
?
En ukjent vitenskapsmann er i ferd med å gjøre en oppdagelse som skulle ha forandret alt. Hans navn var Winfried Otto Schumann.
Fra den dagen av underviste han studentene sine i elektrisitetens fysikk.
Hvordan en kule kan generere en elektrisk spenning i en kule. Og som et resultat: en frekvens.
Schumanns klasse syntes det var vanskelig å forstå temaet.
For å gjøre det lettere for dem, ba professoren dem forestille seg at jorden var én kule og ionosfæren en annen.
Deretter ba han dem om å beregne spenningen mellom dem.
Siden han selv ikke hadde noen idé, begynte Schumann også å regne på det.
Til slutt kom den opp i en frekvens på rundt 10 Hertz.
Hvor utrolig det enn virket for Schumann, hadde planeten vår en puls, en målbar -frekvens som omgav livet på jorden.
Selv om professoren var stolt av funnet sitt, sa han at det ikke var av stor betydning.
Spesielt siden den bare ble publisert i et lite vitenskapelig tidsskrift, begrenset til de
bakerste sidene med overskriften "Schumann Resonance".
Det skulle ta flere år, inkludert en utrolig skjebnens ironi, før professoren innså den sanne betydningen av Schumann-resonansen.
Denne skjebnens ironi hadde begynt 30 år tidligere med en annen tysk forsker ved navn Hans Berger.
Ved hjelp av et EEG-apparat han selv bygde, gjorde Berger den første registreringen av den
elektriske frekvensen som sendes ut av menneskehjernen.
Opprinnelig ble det foreslått at bølgen skulle oppkalles etter mannen som oppdaget den, men Berger, som var en beskjeden
mann, valgte et alfabetisk navn. Han kalte den: "Alfa-bølgen".
Kort tid etter professor Schumanns oppdagelse kom en av Hans Bergers kolleger, en mann ved navn Ankermüller, tilfeldigvis over
et slitt eksemplar av det lille vitenskapelige tidsskriftet, det samme lille vitenskapelige tidsskriftet som professor
Schumanns oppdagelse var blitt publisert i noen år tidligere.
Han leste artikkelen flere ganger og ristet vantro på hodet.
Han innså straks omfanget av det som lå foran ham.
Frekvensen til alfabølgene som Hans Berger registrerte, var nesten identisk med Schumann-resonansen: jordfrekvensen.
Dr. Ankermüller tok straks kontakt med Schumann for å overtale ham til å undersøke saken nærmere.
Schumann gikk med på det, og sammen med en av sine studenter videreutviklet han oppdagelsene sine.
De studerte i detalj hvordan spenningen utlades av lyn i hulrommet i ionosfæren.
Til slutt kom de frem til en eksakt frekvens: Jordens puls, Schumann-resonansen, var
nøyaktig 7,83 Hertz. Oppdagelsen var forbløffende.
Liknet Schumann-resonansen bare på alfabølgene i menneskehjernen? Nei - den var identisk!
Hjernens frekvens, som styrer vår kreativitet, våre prestasjoner, vårt stress, vår frykt og vårt immunsystem, hadde
på en eller annen måte stilt seg inn på planetens frekvens.
Jordens puls var blitt selve livets puls.
Frekvensen til en bølge måles i Hertz. Dette refererer til antall svingninger bølgen gjør per sekund.
Frekvensene spenner fra en trilliondel av et atom til lengden på selve universet.
Teoretisk sett er frekvensene uendelige, helt uendelige.
Hvis det var en tilfeldighet, så var det en av naturens mest spektakulære!
Så hva betydde alt dette? Det tok ikke lang tid før noen prøvde å finne ut av det.
Han het Rütger Wever og var en anerkjent forsker ved Max Planck-instituttet.
På begynnelsen av 1960-tallet bygde professoren en underjordisk bunker for å studere den menneskelige døgnrytmen.
Døgnrytmen er den dag-natt-rytmen som er inngravert i hele livet .
I løpet av en periode på tretti år gjennomførte professoren eksperimenter der frivillige studenter bodde i bunkeren i syv
uker, fullstendig skjermet fra jordens naturlige resonanser.
Funnene hans gir oss noen forbløffende innsikter.
Han oppdaget at elevenes fysiske og psykiske helse ble svekket så snart Schumann-resonansen ble ﬂyttet ut av -bunkeren.
Han tok med seg studenter ned dit. Han turte ikke å gjøre det med syke eller gamle mennesker.
Han tok med seg unge studenter ned dit fordi han visste - Wever visste at det ville ha en effekt.
Så det er åpenbart ingen Schumann-resonans under bakken.
Det var bare tverrgående magnetfelt fra jordens indre.
Så ved å legge dem under jorden begynte de å føle seg syke, få hodepine, og døgnrytmen deres ble fullstendig forstyrret.
Det interessante var at da han påførte frekvensen 7,83 Hertz med en magnetisk pulsgenerator, stoppet det umiddelbart.
Wever matet i hemmelighet 7,83-frekvensen inn i bunkeren gjennom en kunstig sender.
Hver gang han gjorde dette, fant han ut at bivirkningene som de frivillige led av, enten forsvant eller ble mindre.
Stress, hodepine og emosjonelle påkjenninger avtok, og hun fikk tilbake velværet.
Alt gjennom tillegget av Schumann-resonansen.
Wevers forskning har avdekket en utrolig sammenheng mellom menneskers helse og planetens naturlige frekvens.
Og i 2011 viste banebrytende forskning noe enda mer imponerende:
Schumann-resonansen kan knyttes til selve livets begynnelse.
Gjennombruddet ble gjort av Luc Antoine Montagnier, den nobelprisvinnende forskeren
som var den første som oppdaget HI-viruset.
Professoren utførte eksperimenter på vannets hukommelse og undersøkte hvordan vann kan holde på
minnet om stoffer som tidligere har vært oppløst i det.
I denne prosessen kom han over noe som satte spørsmålstegn ved vitenskapens prinsipper.
Alt liv kommer fra liv. Dette er et grunnleggende vitenskapelig prinsipp som aldri har blitt brutt av noe eksperiment.
Liv kan bare utvikle seg der det har vært liv før.
Og mekanismen for dette har alltid blitt forstått som en materiell mekanisme.
Akkurat som egg og sædceller eller sporer og celledeling.
Luc Montagniers eksperimenter la imidlertid frem en helt annen hypotese.
Professoren viste at DNA-sekvenser, selve byggesteinene i livet, kommuniserer med hverandre i vann
ved å sende ut lavfrekvente elektromagnetiske bølger.
Selv om DNA-et ble oppbevart i separate prøverør, registrerte professoren likevel elektromagnetisk kommunikasjon mellom dem.
Hvor sofistikert kan denne kommunikasjonen være?
Luc Montagnier har vist at de er i stand til å danne nukleotider - komponentene som DNA
består av - og sette seg sammen til helt nytt DNA.
Forskere har kombinert disse komponentene utallige ganger, men aldri har de klart å tenne livsgnisten og
omdanne nukleotider til DNA uten at DNA allerede er til stede.
Liv kan tross alt bare eksistere der det allerede har eksistert liv før.
I Luc Montagniers eksperimenter ble imidlertid DNA-et filtrert helt ut av vannet. Likevel ble det dannet nytt DNA.
Hvordan var dette mulig? Hvordan klarte Luc Montagnier å gjøre det ingen andre forskere kunne?
Og hvordan skapte han liv der det ikke fantes liv?
Hva var det som var så annerledes med Luc Montagniers eksperimenter?
Det var en frekvens til stede. En frekvens som, hvis den ble fjernet, ville føre til at eksperimentet mislyktes.
Men hvis den var til stede, sørget den for at det lyktes. Denne frekvensen var 7,83 Hertz: Schumann-resonansen.
Her hadde den ømtålige forbindelsen mellom liv og planetens frekvens blitt brutt.
Et samspill mellom levende organismer og elektromagnetiske frekvenser. Et avhengighetsforhold, en forbindelse.
Bevis på dette kan man finne ved å lese vitenskapelige artikler, men enda tydeligere bevis kan man finne ved å gå ut.
Hvordan skjedde alt dette? Vel, hvis du ser på jordens historie, virker det ganske opplagt.
Schumann-bølger har vært en del av denne planeten helt fra begynnelsen.
Livet utvikler seg, omgitt av dem og uunngåelig tilpasset dem.
Faktisk har vår følsomhet for frekvenser vært nært knyttet til vår evne til å oppfatte et annet fenomen på planeten.
For to milliarder år siden inngikk magnetotaktiske bakterier et enkelt, men fascinerende forhold til jordens magnetfelt.
Den encellede organismen inneholdt partikler av magnetisk materiale.
På den måten kunne han oppføre seg som en kompassnål og orientere seg langs jordens magnetiske linjer.
I takt med at organismene ble stadig mer komplekse, økte også deres avhengighet av jordas magnetfelt .
Vi vet at bier er følsomme for magnetfelt. Vi vet at de har partikler av geomagnetitt i kroppen.
Og laboratorietester har vist at de faktisk reagerer sensitivt på magnetfelt.
I laboratorier har det vist seg at måten biene bygger kammen på, kan styres ved å generere et kunstig magnetfelt, og det
virker opplagt at biene bruker magnetfelt til å orientere seg.
Den skjøre balansen i livet på jorden illustreres perfekt av avhengigheten av bier og deres pollinering av planter.
Det antas at livet knapt ville hatt en sjanse uten bier.
Pollinering av insekter er nødvendig for stort sett alt som gjør mat interessant:
Så frukt, nøtter, alt dette krever pollinering av insekter, og bier er den viktigste gruppen av pollinatorer.
.
Hvis det ikke fantes bier...
(Norman Carrick, British Beekeepers Association (BBKA): Ja, hvis biene ikke var der, ville vi hatt et veldig kjedelig kosthold.
Ja, vi ville hatt en svært mager tilværelse. Jeg tror det er poenget. Uten bier...
Og selvfølgelig pollinerer de både ville planter og de plantene vi trenger å spise, og i mange tilfeller
kjenner vi ikke engang til detaljene i pollineringen.
Men vi kan være sikre på at mange av de ville plantene våre ville forsvinne uten bier til å pollinere dem.
.
. . . . .
Med oss her er Maryann Fraizer, Senior Extension Associate for Apiculture ved Pennsylvania State University.
Hva er de klassiske kriteriene for biedødelighet som en birøkter kan bruke for å gå ut, se på biene og
si at dette ser ut som et klassisk tilfelle av dette?
Symptomene er at biene er relativt friske og livskraftige, men i løpet av kort tid minker
populasjonen av voksne bier i kuben; de forlater kolonien.
Og det som blir igjen, er mye yngel, det vil si de unge biene, honning og pollen.
På hvilke kontinenter har man observert denne biedødeligheten?
Nedgangen i antallet honningbier har faktisk skjedd over hele verden.
Mange andre land rapporterer om nedgang i antallet honningbier.
Om det virkelig skyldes den såkalte "colony collapse disorder" , som det finnes en spesifikk
katalog med kriterier for, er et annet spørsmål.
Og det er noe av det vi prøver å forstå ved å kommunisere med andre mennesker fra andre deler av verden.
Denne bekymringen har eksistert siden rundt 2006, og særlig i USA, der mange profesjonelle birøktere plutselig innså at
biene deres, som hadde vært friske frem til et visst tidspunkt på året, deretter led spektakulære tap på sensommeren.
Og de så ut til å være annerledes enn alt man hadde sett før.
Så folk kom til bikubene sine og oppdaget at det ikke var noen bier igjen.
Biedødelighet av denne typen, også kjent som CCD - Colony Collapse Disorder - rammer biekolonier over hele verden,
og i enkelte land rapporteres det om tap på opptil 70 %.
En rekke ulike årsaker ble oppgitt som utløsende faktorer.
Men ingen av dem kunne gi en endelig forklaring på hvorfor biene plutselig sluttet å
vende tilbake til kubene sine - med ett unntak:
Et oppsiktsvekkende forskningsprosjekt av Jochen Kuhn og hans team.
I et eksperiment jobbet legen med åtte biekolonier og plasserte en vanlig DECT-telefon i fire av dem.
Forskerne undersøkte deretter om tilstedeværelsen av en DECT-telefon ville påvirke hvorvidt biene vendte
tilbake til kuben sin. Resultatene var forbløffende.
Biene kom tilbake i normalt antall til kubene der det ikke var plassert ut DECT-telefoner.
Men nesten ingen bier kom tilbake til kubene som inneholdt en DECT-telefon.
Ikke en eneste bie kom tilbake til en av kubene som inneholdt en DECT-telefon.
For å forstå konsekvensene av Dr. Kuhns eksperiment fullt ut, må vi først forstå hvordan en DECT-telefon fungerer.
Grunnen til at du kan gå rundt i hjemmet og ringe med DECT-telefonen, er at basestasjonen til DECT-telefonen sender
elektromagnetiske bølger, såkalte mikrobølger, til håndsettet.
Dette er nøyaktig samme måte som en mobilmast kommuniserer med en mobiltelefon.
En DECT-telefon er egentlig en miniatyrversjon av en mobilmast.
Hvis en bie blir påvirket av det som kommer fra en DECT-telefon, vil den helt sikkert også
bli påvirket av det som kommer fra en mobilmast.
Og med 4 milliarder mobilbrukere på verdensbasis var det plutselig et alarmerende antall mobilmaster.
Bienes magnetiske orienteringssans gjør det mulig for dem å orientere seg ved hjelp av jordens magnetiske feltlinjer.
En evne som det har investert millioner av år i å utvikle og finjustere.
Er det ikke åpenbart at en så høy følsomhet påvirkes av selv de minste endringer i det elektromagnetiske miljøet?
Så hva betyr denne gigantiske endringen som skjedde nesten over natten?
Finnes det andre arter som har denne følsomheten for magnetfelt?
En følsomhet som gjør dem sårbare for menneskeskapte frekvenser?
Dessverre tyder oppdagelsen av et nytt protein kalt kryptokrom på at alt liv har en magnetisk sans.
[De ble oppdaget i planter på 1990-tallet. Deres funksjon er å absorbere blått lys, som er nødvendig for å regulere veksten.
Siden den gang har de blitt funnet i insekter, dyr, pattedyr, mennesker og fugler.
Kryptokromer er biologiske molekyler som kalles proteiner.
De produseres av noen av genene våre, de såkalte CRY-genene.
Og kryptokrom-molekylet regulerer faktisk døgnrytmen vår, inkludert melatoninproduksjonen.
Noen av kryptokromene ser ut til å ha den funksjonen at de absorberer lys, som en detektor for døgnrytmen.
De er derfor en inngang til dag-natt-rytmen som mange arter ser ut til å ha, både planter og dyr.
Men i 2000 avslørte Thorsten Ritz en enda mer oppsiktsvekkende rolle for kryptokromet.
I en serie eksperimenter med rødstruper beviste han at deres retningssans ikke bare er basert på magnetisme, men
kommer direkte fra kryptokromceller som ligger bak øyet.
Jeg tror at Ritz' publikasjoner er en av disse milepælene i vitenskapen.
Det tyder nemlig på at dette kryptokrom-molekylet - husk at det er ansvarlig for å påvirke og kontrollere
døgnrytmen - og nettopp dette molekylet er ansvarlig for det som gir fugler et kompass, et magnetisk kompass.
Fugler ser bokstavelig talt jordens magnetfelt, kanskje som en lys eller mørk flekk i synsfeltet deres.
Og når de beveger hodet eller kroppen, flytter spotlighten seg - omtrent som en jagerpilots head-up-display.
De har en ting de kan se som gjør at de kan orientere seg mens de flyr.
Måten han testet dette på, var å utsette fugler for radiofrekvente felt for å se om dette faktisk
ville forstyrre det magnetiske kompasset deres.
Det viste seg at ikke bare forstyrret det høyfrekvente feltet faktisk rødstrupenes trekk, men at
dette var tilfelle selv ved svært lave feltstyrker.
Dette er veldig viktig og veldig interessant at selv svært svake radiofrekvente felt påvirket rødstrupenes kompass.
Ritz' eksperimenter viste tydelig at kryptokromcellen som brukes i navigasjon, påvirkes alvorlig av menneskeskapte
frekvenser - til og med frekvenser som ligger langt under de ICNIRP-regulatorene anser som trygge.
Alle studier av dyrs navigasjon, kakerlakker, sebrafinker, kyllinger, rødstruper - alle fant at deres magnetiske
kompass ble forstyrret av radiofrekvente felt langt under de verdiene som er angitt som grenseverdier av ICNIRP.
Jeg jobber med fugler, spesielt fugler og insekter.
Jeg har vist at de er følsomme for felt som ligger langt under ICNIRP-nivåene som hevdes å være trygge for oss mennesker.
Hvis du ser på disse nivåene, der forskning viser at dyr er følsomme - det finnes svært god litteratur som viser at
disse nivåene er betydelig lavere enn de nivåene vi kan bli utsatt for, og som dyrene derfor utsettes for i miljøet.
Det er gode vitenskapelige grunner til å tro at magnetfelt, kunstige magnetfelt, vil ødelegge levestedet til en rekke arter.
.
Hvor mye har miljøet vårt endret seg som følge av elektromagnetiske felt?
I løpet av de siste 25 årene har det skjedd en endring til det ugjenkjennelige...
Den er millioner av ganger høyere når det gjelder elektromagnetisk energi.
Det tidligere National Radiological Protection Agency sa i et av sine dokumenter at de anslår at strålingsmiljøet - hvis du
vil kalle det det - har økt mange millioner ganger sammenlignet med hva det var for 50 år siden - mange millioner ganger.
Det er en enorm endring av miljøet på jorden, og det overvelder alle disse naturlige signalene,
inkludert Schumann-bølgene som vi har utviklet oss med.
.
En av grunnene til at kryptokromer er veldig interessante, særlig med tanke på at mennesker oppdager magnetfelt, er at det finnes
en fersk studie av Dr. Foley og kolleger som viser at hvis du putter menneskelige kryptokromer inn i bananfluer,
blir bananfluen magnetisk følsom på grunn av tilstedeværelsen av disse menneskelige kryptokromene.
Så dette viser faktisk at menneskets kryptokromer er magnetisk følsomme, at de gjenkjenner magnetiske felt.
Oppdagelsen av kryptokromcellen har vekket en ny interesse for menneskets magnetiske sans, en sans
som Robin Baker forutså allerede for 40 år siden.
Dette er ikke en vitenskapelig blindflyging. Det er et eksperiment for å finne ut om barn har retningssans.
Med bind for øynene og hørselvern blir testpersonen snudd rundt på en spesiell stol til han
eller hun ikke lenger vet hvilken vei den peker.
Stolen stopper, og testpersonen gjetter om han eller hun ser mot øst, vest, nord eller sør.
Gjetningen registreres i en liten datamaskin.
Hvis barn ikke hadde noen retningssans, ville gjetningene deres vært tilfeldige. Men det er de ikke.
Barn i ti-elleveårsalderen er ganske flinke til å gjette.
Det virker som om de har en ekte retningssans. Og det ser ut til å være en magnetisk sans.
Når forskerne fester en magnet på hodet til forsøkspersonene, forstyrres retningssansen deres betraktelig.
Det er et stort skritt fremover når det gjelder forståelse.
Og det reiser selvfølgelig alle slags spørsmål, som om mennesker faktisk kan navigere i jordens magnetfelt, og i tilfelle de ikke
gjør det i dag, kanskje de gjorde det for tusenvis av år siden?
Det reiser selvfølgelig også spørsmålet om det kan være en prosess der magnetfelt faktisk gjenkjennes i
menneskekroppen som fører til denne forstyrrelsen av døgnrytmen.
Det ville forklare alle de negative helseeffektene vi ser så mye av i de epidemiologiske studiene om helse og magnetfelt.
Hvis menneskene har evnen til å oppfatte magnetfelt, hvis de har samme evne som bier, fugler og sommerfugler - betyr det at
vi er like mottakelige for menneskeskapte frekvenser som de er?
Vil endringer i miljøet påvirke oss på samme måte som de påvirker dem?
Hvordan beskriver du el-overfølsomhet?
El-overfølsomhet er når mennesker begynner å reagere, kroppen begynner å reagere på elektromagnetiske felt.
Generelt sett er de elektromagnetiske feltene de reagerer på, trådløse.
Så det er trådløs kommunikasjon, det er WLAN, det er trådløse telefoner, DECT-telefoner, mobiltelefoner, mobilmaster.
De sender alle ut signaler som kroppen vår aldri har opplevd før.
Og når det begynner å påvirke folk - da det begynte å påvirke meg - er det vanligvis
hodet først - du begynner å føle smerte i hodet.
Jeg hater å si hodepine, for det er en smerte i hodet som ikke ligner noen annen hodepine du noen gang har hatt.
De fleste klager over plager som hjertearytmi, søvnløshet, hodepine, synsforstyrrelser,
svimmelhet, ulike typer parestesier eller nevroser.
De beskriver at de opplever uvanlige fornemmelser i kroppen.
Faktisk kan det også påvirke hormonsystemet og skjoldbruskkjertelfunksjonen. Listen er egentlig uendelig lang.
I mitt tilfelle, og det er ikke alles tilfelle, hvis jeg ikke kommer meg ut av miljøet da, begynner jeg å få
ganske sterke smerter i magen - og det betyr at det er for sent, jeg får indre blødninger.
Jeg tror symptomene er så varierte, og det er vanskelig å akseptere de assosiasjonene folk har hvis man
ikke har kunnskap om emnet, noe de fleste leger ikke har.
Og det er ikke deres feil. Vi er ikke opplært til å gjenkjenne denne tilstanden.
Det er noe helt nytt, og vår forståelse er på dette stadiet fortsatt helt umoden - med de aller første
skrittene mot å nøste opp og forstå denne tilstanden fullt ut.
Brian har, i likhet med mange andre som lider av el-overfølsomhet, blitt tvunget til å gjøre radikale endringer i hjemmet sitt.
Disse to rommene var fullstendig skjermet med metallfolie.
Dette rommet og soverommet er derfor Faradays bur.
Og hvis du faktisk sjekker de elektromagnetiske feltene eller mikrobølgene - og dette apparatet omdanner ganske enkelt
mikrobølger til lydsignaler - så finner du ut at masten der borte, som er omtrent en kilometer unna, ikke gir meg noen problemer.
Jeg har installert metallbelagt vindusglass for å skjerme rommet - på den måten kan jeg
eliminere det meste av de elektromagnetiske feltene.
De aspektene ved en organisme som gjør den i stand til å oppdage og reagere på elektromagnetiske felt -
man kan si at disse ordene brukes i ulike sammenhenger.
Og hvis du bryter det ned til "elektrosensitiv" - kan du si at dette faktisk er en respons på selve livet.
Når vi for eksempel undersøker en organisme for å finne ut om det er liv i den, leter vi faktisk etter
elektrisitet - for eksempel ved hjelp av elektrokardiogrammet , EKG, og elektroencefalogrammet, EEG.
Det vi undersøker, er tilstedeværelsen av elektrisitet fra disse målorganene, hjernen og hjertet.
Og når vi ser dette, er det et tegn på at livet er til stede.
På en måte er elektromagnetiske felt en del av selve livet på cellenivå. Man kan si at alt liv er elektrosensitivt.
I et desperat forsøk på å overbevise folk om at el-overfølsomhet faktisk eksisterer, ble Brian og en rekke andre el-overfølsomme
med i et banebrytende eksperiment ved Essex University.
Eksperimentet som ble utført under Elaine Fox, var dessverre det definitive arbeidet om emnet.
Du må gå inn i et skjermet rom.
Du går inn der i relativt kort tid, og masten er på i 10 minutter og av i 10 minutter og på igjen i 10
minutter - og så kan du se om du merker det eller ikke.
Jeg gikk inn i rommet og fortalte dem at jeg ikke kunne se om masten var på eller av.
Hvorfor det? Fordi de har feil forståelse av hvordan de skal reagere på det.
For for de fleste er det ikke slik at du slår på masten og de sier: Å, det legger jeg merke til.
Og så setter de ned masten, og personen sier: "Ah, nå har jeg det bra igjen. Det er ikke slik det fungerer.
Jeg lider av høysnue, og når jeg kommer inn i et pollenfelt som dette, tar det en stund før jeg kjenner effekten.
Men det tar lang tid før jeg ikke lenger føler det, før jeg ikke lenger er påvirket av det.
Jeg kan bli tatt bort fra slåttemarka, men jeg vil fortsatt føle noe etter 24 timer.
For de fleste mennesker arter el-overfølsomhet seg omtrent slik.
Måten teamet hadde lagt opp eksperimentet på, gjorde det nesten umulig for Brian og de andre
frivillige å bevise at de led av el-overfølsomhet.
Det så ikke ut til å spille noen rolle, for teamet hadde på uforklarlig vis bestemt
seg for å nekte enhver form for gransking.
På den ene siden ser det ut til at folk er følsomme for forskjellige ting.
Jeg er følsom overfor 3G-mobiltelefoner, for eksempel GSM-mobiltelefoner. Det er
forskjeller i hvordan modulasjonen fungerer.
Jeg aner ikke om de har rett i at de er sensitive, men hvis du har en sak, er det fornuftig at du utsetter personene du har med
i studien din for akkurat det signalet de sier de reagerer på.
Hvis du for eksempel har en person som alltid er følsom for Wi-Fi, men ikke for mobiltelefoner - hvis det finnes
en slik person - bør du sørge for at det vedkommende blir eksponert for, er Wi-Fi og ikke mobiltelefoner.
Du vil jo bevise at de reagerer på det de sier.
Og noe slikt skille ble ikke gjort her.
Realiteten var at hvis du hevdet å være el-overfølsom for noe - så var du der.
En grunn til at jeg syntes det var veldig viktig, var at jeg hjalp mennesker som var eloverfølsomme.
Og noen måneder tidligere var jeg faktisk sammen med en dame - hun trodde hun var el-overfølsom - og jeg var der bare for
å prøve å hjelpe henne; for å forklare hva el-overfølsomhet er og hva som kunne være årsaken til problemet hennes.
For å gjøre en lang historie kort, ble det klart at denne kvinnen hadde et problem, men hun var ikke
eloverfølsom. Hun var helt klart ikke eloverfølsom.
Men i løpet av samtalen gikk det opp for meg at hun hadde meldt seg på Essex-studiene for å finne ut om hun var el-overfølsom.
Hjertet mitt stoppet nesten. Her er en person som ikke er eloverfølsom, og denne personen har skrevet seg inn på Essex Uni.
Og Essex sier at de ikke har noen testprosedyre!
Det de faktisk fant ut - og dette er basert på teksten i selve artikkelen - jeg skal si det med mine egne ord.
De sier at de vil trenge rundt 132 deltakere i studien for å kunne påvise en statistisk
signifikant effekt på det responsnivået de forventer.
Så mange mennesker i befolkningen, så mye data trenger de for å kunne si at den ene gruppen er klart mer sensitiv enn den andre.
[Dette betydde at de helt fra starten av bare hadde en tredjedel av de dataene de hadde
forventet for å kunne finne ut noe som helst.
Resultatet var at de fant en statistisk signifikant risiko som uansett var åpenbar ut fra statistikken.
For alle som oppga at de var sensitive, viste det seg også å ha en signifikans på rundt 90 %.
Terskelen for at en vitenskapelig artikkel skal anerkjenne noe som statistisk signifikant, er altså 95 %.
Hvis du ikke når dette sikkerhetsnivået, regnes det ikke som en statistisk hendelse. Det
kan være tilfeldigheter, flaks eller noe annet.
De hadde 90 % sikkerhet for en risikoøkning, og det er klart at den ikke når den magiske
grensen for en statistisk signifikant hendelse.
Og så ble det avfeid med ordene "Dette viser at folk ikke er følsomme". Men det var ikke det som var utsagnet i det hele tatt.
Den konstante eksponeringen for masten satte sine spor hos flere av testpersonene.
Noen ble så syke at de måtte trekke seg fra forsøket.
Brian merket konsekvensene av eksperimentet lenge etter at han hadde forlatt Essex.
Jeg fikk min første koloskopi for syv år siden, min andre for fire år siden og min tredje for omtrent ett år siden.
Det er ikke noe galt med meg. Det er ikke noe galt med meg. Det stemmer, du gjettet det: Jeg har tarmkreft.
Så fra jeg blødde for første gang til jeg fikk fjernet tarmen, gikk det nøyaktig sju år.
Da jeg spurte legen hvor lang tid det tar å utvikle denne kreften, svarte han: "Sju år".
Så du kan spore praktisk talt hele tiden jeg var i Essex, og det var en gang før det hvor jeg fikk en
blødning, den blødningen hvor tarmkreften startet.
Hvordan kan et så klønete eksperiment bli holdt fram som "autoritativ forskning"?
Hvorfor skulle et så erfarent team gjøre så grunnleggende og åpenbare feil i arbeidet sitt?
Kan det ha noe å gjøre med dem som har finansiert prosjektet?
Essex-eksperimentet er ett av en rekke eksperimenter finansiert av MTHR.
Dette selskapet drives og finansieres av mobiltelefonbransjen selv.
Kan du fortelle meg hva MTHR er, og hvordan MTHR finansieres?
Ja, MTHR-programmet er finansiert av den britiske regjeringen og mobiltelefonindustrien i fellesskap for å undersøke de potensielle
negative helseeffektene forbundet med mobiltelefonteknologi.
Spørsmålet om hvem som finansierer vitenskapelig forskning, er et ømtålig tema.
Jeg kjenner mange forskere som meg selv som, når de leser en ny studie, først åpner
baksideteksten for å se hvem som har finansiert den.
Tror du det kan være en interessekonflikt når det gjelder finansiering fra mobiltelefonindustrien til forskning på skadene?
Det finnes selvsagt potensielle interessekonflikter, og derfor må et forskningsprogram av denne typen forvaltes med stor omhu.
Jeg har jobbet mye med telekommunikasjonsindustrien fordi jeg organiserer kommunikasjonsarbeidet som representant
her, så jeg har snakket med disse menneskene i lang tid.
Jeg tror de gjerne vil være objektive, men de er drevet av profitt, spesielt i et marked der de kjemper mot
hverandre om markedsandeler, og derfor finansierer de kanskje forskning, men de ligner veldig på legemiddelindustrien.
Du skjønner at de ansetter folk som allerede er på deres side.
Forskere er ikke popstjerner; de tjener ikke mye penger.
De har hus å finansiere, de har familier å ta vare på.
Hvem kan klandre dem hvis de trekker feil konklusjoner?
De kan ikke finne en annen jobb - i hvert fall ikke der.
Det finnes psykologisk press, selv uten reelt press, som kan være til stede i enkelttilfeller eller ikke.
Men det psykologiske presset for å tilpasse seg og tilfredsstille organisasjonen som
finansierer dem, spiller definitivt en rolle.
Føler du deg forpliktet?
Ja, man føler seg forpliktet. Du føler deg forpliktet.
Det finnes solid statistikk som viser at når det gjelder virkningene av elektromagnetiske felt, er studier som er
finansiert av kraftselskapene, det vil si elektrisitetsindustrien, den trådløse industrien
eller mobiltelefonindustrien, finansiert av dem.
Disse studiene har en tendens til å være signifikant negative.
Uavhengig finansierte studier ved universiteter og så videre har derimot en tendens til ikke å gjøre det.
Det er et utfordrende forskningsområde.
Det er ikke enkelt å gjennomføre denne typen studier, og på grunn av begrensningene ved forskning på
mennesker vil det ikke finnes noe perfekt forskningsmiljø.
Det vil alltid være begrensninger.
Er dette en ekte sykdom? Ja, absolutt, det er det.
I dag sier WHO at dette er en realitet, og at symptomene kan være alvorlige og invalidiserende.
Tallene for el-overfølsomhet ligger på rundt 2-3 %.
Dette er mennesker hvis liv er ekstremt påvirket av denne tilstanden.
Men som jeg allerede har nevnt, reagerer 100 % av alle mennesker på det på cellenivå.
Det betyr at hvis dette ikke blir tatt alvorlig nok eller ikke blir anerkjent, kan det få enorme konsekvenser for helsevesenet.
Og antallet personer som har mild eller moderat el-overfølsomhet, er sannsynligvis mye høyere enn vi tidligere har antatt.
.
Det betyr et kassettopptak av en eksperimentell forbindelse mellom en vanlig telefon og et unikt håndsett.
En ringetone - og det er litt av en prestasjon!
For én ting er å overføre en samtale, noe helt annet er å overføre nøyaktig digital informasjon.
Nå kommer en utvidelse av forskningsinstituttet i Chelmsford , som har perfeksjonert denne teknikken.
Liz Charnock burde være i den andre enden.
Med introduksjonen av mobiltelefonen på 1980-tallet ble det behov for et nettverk av antenner.
Siden den gang har teleselskapene satt opp over 5 millioner master rundt om i verden.
De er stolte av å fylle hele luften med mikrobølgefrekvenser, og de har ikke gjort en eneste studie for å
forsikre seg om at det ikke vil ha noen langsiktige helseskader.
De ble bygget uten at man først forsikret seg om at de var trygge.
Takk for hjelpen.
Veldig ubehagelig, ikke sant?
Ja, og det er der hele tiden også, noe som er merkbart er at det ikke stopper.
Den stråler ut hele tiden - den kommer fra mastene - hvis du kan se masten, er du utsatt for den.
Ærlig talt, selv om du ikke gjør det, blir du eksponert for det på den avstanden fordi det går gjennom
betongvegger og sånt, og det dempes litt, men bare litt.
200-300 meter fra masten der er du konstant eksponert for den.
Hvis du kan høre det, forandrer det alt. Ja. Hva med om du kunne se det. Hva med om du kunne se det.
Det ville være som å se smog hver dag.
Med en smog av menneskeskapte frekvenser som konstant omgir oss, og uten at vi sjekker sikkerheten, er det
da rart at menneskekroppen begynner å reagere på dem?
Det var for omtrent 10 år siden. Jeg var i 30-årene.
Ingen brystkreft i familien min så langt. Jeg hadde en veldig sunn livsstil.
Jeg bodde ved siden av en telefonmast i mange år, syv år på den tiden.
Det var 100 meter fra huset mitt.
I mange år hadde jeg symptomer som ikke var forbundet med masten, fordi jeg på den tiden ikke visste noe om el-overfølsomhet.
Jeg var svimmel, hadde søvnproblemer, hodepine, stikkende smerter i hodet, og jeg gikk ofte til legen.
Jeg ble fortalt at det var stress eller et virus. Og så, helt ut av det blå, fikk jeg diagnosen
brystkreft. Det var det største sjokket i mitt liv.
Først tenkte jeg at jeg bare var uheldig, at det bare var meg. Så begynte behandlingen.
Og jeg møtte noen naboer der på sykehuset - jeg bodde i en veldig liten landsby.
Og jeg møtte også disse naboene, unge kvinner - jeg var den yngste, i trettiårene, de andre
var i førtiårene eller begynnelsen av femtiårene.
Vi var fem stykker som var der, alle på samme tid, med samme brystkreftdiagnose.
Det var bare 18 hus i landsbyen vår rundt mobilmasten.
Derfor bestemte Eileen seg for å starte en undersøkelse for å se om andre også led av plutselig sykdom.
Resultatet fikk oss til å grøsse. Mange rapporterte om de samme symptomene som jeg hadde lidd av i årevis. Hodepine, svimmelhet.
Men det var også andre unge kvinner i landsbyen som hadde fertilitetsproblemer og forstadier til
livmorhalskreft - eller en kvinne som hadde brystkreftknuter.
Og det fantes andre typer kreft i området.
En nabo, som bare var 51 år gammel, fikk motornevronsykdom og døde dessverre av den. For å være ærlig: et stort onde.
Det rammet 77 personer fra disse husene.
Ja, anslagsvis 70 % som har opplevd biologiske effekter i årenes løp - søvnproblemer, hudutslett, brystknuter eller kreft.
Ja, det hadde stor innvirkning på menneskene i landsbyen.
Jeg tror det er et stort problem over hele verden.
I ettertid har vi oppdaget at vi ikke er den eneste klyngen av krefttilfeller rundt en mobilmast.
Det er mange klynger med krabber i nærheten av mastene.
Vi samarbeidet med en forsker på stedet, der vi undersøkte andre master som hadde stått i andre områder i lang tid.
Og vi gjennomførte andre undersøkelser og fant også en høyere forekomst av kreft.
Med så mange mobiltelefoner og master og en mobilindustri som omsetter for milliarder, skulle man håpe at det nå er
opprettet et strengt statlig organ, en myndighet som skal sørge for at telekommunikasjonsbransjen sender på den sikre siden.
Noen som setter strenge grenser som beskytter befolkningen - noen som sørger for at det vi utsettes for, er helt trygt.
Dessverre finnes det ikke noe av dette. Det vi har, er ICNIRP.
ICNIRP ble opprettet i Europa for rundt 20 år siden for å studere ikke-ioniserende stråling.
Det er den internasjonale komiteen for beskyttelse mot ikke-ioniserende stråling, og dens oppgave er å se på all
litteraturen som publiseres, og i bunn og grunn oppsummere den:
Det er det vitenskapen definitivt sier.
Du kan ikke bli valgt inn. Du blir invitert til å bli med hvis du er en av de favoriserte.
Så det er alltid bransjen som bestemmer, for det er der røttene ligger.
Så vi har en referanse som de har satt, som er vedtatt av de fleste europeiske land, og det er noe som er
anbefalt av Europakommisjonen selv, inkludert ekspertpanelet.
Men disse veiledende verdiene er basert på byggemetoder som vi vet har sin årsak og virkning i høyfrekvent stråling.
Det eneste scenariet som eksisterer nå når det gjelder energien som omgir oss på samme frekvens som strålingen fra
mobiltelefoner, mobilmaster og trådløse telefoner - alle de forskjellige kommunikasjonsapparatene vi bruker
hver dag - er det samme som vi kjenner fra mikrobølgeovner.
Hvis vi bruker nok energi og konsentrerer den på et lite nok område, så varmer vi opp
vevet og alt som inneholder en viss mengde vann.
Ingen av de nåværende retningsgivende verdiene har noe med kroniske helseskader eller
kreft å gjøre. Ingen av dem, ikke en eneste en.
De er alle rettet mot varmeeffekter eller umiddelbare effekter som prikking i huden eller rykninger i øyenbrynene eller noe sånt.
Ingen kan påvise langsiktige helseskader.
Så du mener, under 40 er det ubetydelig, det er meningsløst ...
Det er meningsløst. Det er ingen intensjon om å beskytte mot langsiktige helseskader.
ICNIRP er ... vel, ICNIRP er fullstendig meningsløst.
Et eksempel: Hvis du vil være sikker på at ingen overskrider fartsgrensen ved skolen, setter
du fartsgrensen til 10 000 kilometer i timen.
På den måten vil alle holde seg til den, og ingen vil kjøre for fort.
Du kan kjøre forbi skolen i 999 km/t, og "grenseverdien" overholdes.
Det rådgivende panelet er ikke satt opp for å granske bevisene med tanke på å beskytte offentligheten.
Så ICNIRP eksisterer egentlig bare for å sikre det som er 100 % fakta, og alt som ikke
er 100 % fakta, har de ingenting med å gjøre.
Det stemmer. De vil snakke om det, de vil oppsummere hva som er der, hva som ikke er der og hva som fortsatt gjenstår å finne ut.
Og det var alt. De lar det være med det. Ingen anbefalinger - ingenting, fordi de ikke ser på seg selv som ansvarlige.
.
Når du prøver å ringe noen, er det nesten konstant når radiofrekvensoverføringen starter i begge retninger.
Ok, la oss prøve det. Å, jøss!
Så snart den kobler seg til; det er samtalemodus, det er det mobiltelefonen gjør.
Dette er bølger som går fra mobiltelefonen min til basestasjonen og sendes videre derfra?
Det er i bunn og grunn det mobiltelefonen din gjør hele tiden når du har dekning og bruker mobiltelefonen din.
Forferdelig.
Og det er faktisk det mobiltelefonen din sender inn i hodet ditt hele tiden når du ringer til
basestasjonen og bruker telefonen på den måten.
Det er vanskelig å forestille seg et stykke teknologi som har trengt så raskt inn i livene våre som mobiltelefonen.
For 25 år siden ble det ikke sett på som stort mer enn en gimmick.
I dag eier 4 milliarder av oss en.
I gjennomsnitt har barn sin første mobiltelefon i en alder av 8 år.
Mobiltelefoner fungerer ved å sende og motta mikrobølgefrekvenser fra basestasjonen.
Når du holder en mobiltelefon mot øret, blir hjernen din uunngåelig eksponert for disse bølgene.
Reagerer hjernen på denne effekten?
En ny amerikansk studie viser at dette definitivt er tilfelle.
Dr. Nora Volkow gjennomførte denne studien.
Dr. Volkow og teamet hennes undersøkte 47 friske personer i et helt år.
Deltakerne hadde mobiltelefoner på høyre og venstre øre.
En av dem var i drift, men slått på lydløs, den andre var slått av.
Dr. Volkow brukte hjerneavbildningsutstyr for å finne ut hvor mye glukose hjernen ville bruke under eksponering.
Det er en svært følsom markør for å indikere om det er endringer i hjerneaktiviteten som kan forårsakes av et
sentralstimulerende middel - i dette tilfellet mobiltelefonen.
Når hjernen stimuleres, bruker den glukose, akkurat som en bil bruker drivstoff.
Eksponering for mobiltelefoner i 15 minutter er forbundet med en økning i glukoseforbruket i hjernen, noe som tyder på at hjernen
har blitt aktivert av radiofrekvensene fra mobiltelefonen.
Høyre side av hjernen, som var svært nær antennen, viser den største økningen i metabolsk
aktivitet sammenlignet med når mobiltelefonen var av.
Selv om radiofrekvensene som sendes ut fra dagens mobiltelefonteknologi er svært svake, er de i stand til
å aktivere den menneskelige hjernen og ha en effekt.
Dr. Volkows eksperiment viste at menneskehjernen reagerer metabolsk på mikrobølger fra en
mobiltelefon når man bruker en dempet mobiltelefon.
En metabolsk reaksjon på nivåer langt under den lovlige grensen.
Noe som mange hevder er umulig.
Og reaksjonen som dr. Volkow registrerte, er bare nest etter en stor bekymring:
Hvordan denne mikrobølgestrålingen faktisk absorberes av hjernen. Dette ble kjent som SAR-verdien.
SAR står for spesifikk absorpsjon.
Og det er en måling av hvor mye radiobølger som absorberes av menneskekroppen i et bestemt volum på en bestemt tid.
Det er en måling av den oppvarmende effekten som en radiosender har på menneskekroppen.
SAR måles på følgende måte. Det brukes et kunstig hode.
Den er fylt med en glukoseblanding som skal forestille den menneskelige hjernen.
Testapparatet måler hvor mye mikrobølgestråling som trenger inn i modellens hodeskalle.
SAR-verdien beregnes deretter basert på hvor mye energi som absorberes.
For EU er grensen 2 watt per kilogram for et gjennomsnitt på 10 g vev.
For USA er det 1,6 W/kg over 1 g gjennomsnittlig vev.
USA har en strengere øvre grense enn EU, men andre land som Australia og New Zealand bruker EUs grenser.
Noen av de mest populære mobiltelefonene på markedet avgir så mye mikrobølgestråling at
SAR-verdien deres ligger akkurat på yttergrensen.
Hver millimeter av hodeskallen bidrar til å beskytte hjernen mot mikrobølgestråling og
reduserer dermed mobiltelefonens SAR-verdi.
I gjennomsnitt får barn sin første mobiltelefon i en alder av 8 år.
En 8-årings hodeskalle er betydelig tynnere enn hos en voksen.
Man kan håpe at mobiltelefonene blir testet med en hodeskalletykkelse som tilsvarer den til et barn.
SAM-hodet er en gjennomsnittlig formet og stor menneskeskalle.
Gjennomsnittet av 10 000 målinger av menneskehoder ble tatt, og dette SAM-fantomhodet ble laget for å
representere en gjennomsnittlig menneskeskalle...
Selvfølgelig er hodet til et gjennomsnittsmenneske mye større enn hodet til et åtte år gammelt barn.
Men da vi spurte selskapet som produserer SAM-fantomhodet, innså vi at sannheten er enda verre.
SAM-testmodellen er ikke bare gjennomsnittet av 10 000 mennesker, men gjennomsnittet av 10 000 soldater i den amerikanske hæren.
Og ansatte i den amerikanske hæren har helt klart større og tykkere hoder enn den gjennomsnittlige åtteåringen.
Det er derfor ganske sannsynlig at de fleste mobiltelefonene ville mislykkes hvis de ble testet på skallen til en åtteåring.
Hvem fastsetter retningslinjene?
Dette er folk fra komiteen som heter ICNIRP.
De som jobber med mobiltelefoner, er bioingeniører.
De aner ikke hva som foregår inne i en levende celle, men de snakker pompøst om det.
De antar at det eneste som kan påvirke en levende organismes velvære, er om den er sterk nok til å varme opp vevet.
Men det er som å si: "Vi vet at hvis vi koker et egg, så blir det hardt."
Det de ikke innser, er at hvis de ikke koker egget, blir det til en kylling.
De aner ikke hvordan dette skjer. Men de snakker likevel som om de vet det.
I 2011 endret Verdens helseorganisasjon fareklassifiseringen av mobiltelefoner og reklassifiserte dem som mulig kreftfremkallende
for mennesker - på grunn av økt risiko for å utvikle gliom, en type hjernesvulst som er forbundet med bruk av mobiltelefon.
Hva var den utløsende årsaken til denne brå statusendringen?
Det finnes utallige studier av mulige helseeffekter av mobiltelefoner.
Noen viser en effekt. Noen viser ingen.
Men den mest overbevisende studien kom fra Lennart Hardell.
Han har ledet den største og mest innsiktsfulle forskningen som noensinne er gjennomført.
Han kombinerte sitt eget arbeid med andres fra hele verden.
Siden begynnelsen av 1990-tallet har de analysert telefonvanene til mer enn 2000 mennesker over hele verden.
Personer med svulster som astrocytom og akustikusnevrinom, de hjernesvulstene som er mest forbundet med
bruk av mobiltelefon på grunn av nærheten til luften.
Resultatene er sjokkerende. De konkluderte med at bruk av mobiltelefon faktisk øker risikoen for hjernesvulst.
Og de oppdaget også hvorfor tidligere studier ikke viste noen effekt.
Jeg tror det er mer bevis for at det er kreftfremkallende enn bare mulig kreftfremkallende.
Men jeg tror jeg forstår det på en måte, for de fleste kreftformene som kommer, er ikke der ennå.
Folk har ikke brukt mobiltelefonen lenge nok til at den virkelige effekten har kommet til syne.
Som med andre kreftfremkallende stoffer tar det minst ti år før man ser en effekt av eksponering.
Siden mobiltelefoneksplosjonen ikke startet før på slutten av 1990-tallet, er det ikke overraskende at vi bare så
vidt har begynt å se effekten av den. Og det skjer akkurat nå.
Så hva gjør telekommunikasjonsbransjen for å beskytte brukerne sine mot hjernesvulst?
Et blikk i sikkerhetshåndbøkene tyder på at de er mer opptatt av å beskytte seg selv.
Denne trådløse enhetsmodellen oppfyller de juridiske kravene med hensyn til eksponering for radiobølger. Når
den brukes som beskrevet i dette avsnittet, oppfyller den de juridiske retningslinjene.
Hold BlackBerry-enheten minst 2,5 cm unna kroppen, inkludert magen til gravide kvinner og tenåringer! Reduser anropstidene!
På baksiden av nesten alle mobiltelefoner står det instruksjoner om hvor langt unna kroppen du skal holde den.
Instruksjoner som i de fleste tilfeller er helt upraktiske.
Og hva skjer når telekombransjen finansierer forskning på skadene den forårsaker?
Og denne forskningen konkluderer med at mobilbruk har en innvirkning på utviklingen av kreft.
Men de har en tendens til å holde denne forskningen for seg selv.
Vi vet bare ikke hva vi lagrer med EMF fordi virkningene i stor grad er langsiktige, og vi
har, som du sier, denne generelle eksponeringen.
Og omfattende avhengighet av disse eksponeringene.
Vi forstår bare ikke helt hva vi gjør ennå.
Selv om epidemiologien tydelig viser at bruk av mobiltelefon øker risikoen for å utvikle hjernesvulst.
Det ICNIRP-folkene trenger å se, er en klar årsak og virkning; hvordan det skjer, hva
mekanismen er og nøyaktig hvordan kreften forårsakes.
Det kan virke opplagt at en skapning som er så innstilt på jordens frekvenser og så følsom for dens magnetfelt,
naturlig nok vil reagere på menneskeskapte mikrobølger.
Men i årevis har telekombransjen forsvart sine handlinger ved å stille det samme spørsmålet.
Det viste seg at de stilte feil spørsmål.
Svaret er: melatonin.
Du vet, melatonin er et hormon, og tro det eller ei, det produseres i hjernen.
Det dannes i pinealkjertelen i hjernen og har en svært sterk antioksidantkarakter sammenlignet med for eksempel vitaminer:
Melatonin er fem ganger så sterkt som vitamin C og dobbelt så sterkt som vitamin E.
Og det slippes bare ut om natten.
Og det er om natten vi trenger det, for det er da vi legger oss til å sove og hjernen reparerer cellene i kroppen.
Og det er da melatoninet begynner å virke.
Hver dag mister kroppen vår omtrent en halv milliard celler.
Og det som skjer om natten, er at kroppen vår erstatter disse cellene gjennom en prosess som kalles cellemitose, celledeling.
Hva den gjør: Den fanger opp de såkalte frie radikalene.
Disse frie radikalene er faktisk de overskytende elektronene som blir til overs fra energiproduksjonsprosessen,
og som vi i første omgang trenger å regenerere.
Hver natt, når kroppen vår regenererer seg selv, dannes det millioner av frie radikaler som et biprodukt av cellemitosen.
Disse frie radikale cellene angriper friske celler.
Det er allment anerkjent at den frie radikale cellen er hovedårsaken eller -faktoren i de fleste kreftformer.
Kroppens viktigste forsvar mot disse frie radikalene er dens kraftigste antioksidant: melatonin.
Det kommer inn i blodomløpet og har som oppgave å fungere som en naturlig antioksidant, et naturlig middel mot kreft.
Melatonin er et svært kraftig middel mot kreft.
Det fungerer som et såkalt onkostatisk middel som beskytter deg mot kreft.
Og den styrer søvn-våkenhetsrytmen slik at du får en god natts søvn og riktig dose melatonin.
Det er et anti-aldringsmolekyl. Med andre ord fjerner det frie radikaler og får huden din til å se yngre ut.
.
(Dr. Roger Coghill, Bioelectromagnetic Research:) Vi har 12 000 studier i laboratoriet vårt som vi har samlet inn gjennom
årene, og det er flere studier enn det som noen gang har blitt publisert om paracetamol, som er en vanlig hodepinetablett.
Det er betydelig større vitenskapelig interesse for melatonin enn for paracetamol.
Hva er konsekvensene av redusert melatoninutskillelse?
Ja, så hvis du har en redusert mengde melatonin, så går immunforsvaret ditt ned.
I begynnelsen har du en tendens til å ha problemer med å sove, det vil si at du ikke klarer å sovne,
eller hvis du gjør det, klarer du ikke å sovne igjen.
Du kan få hjerteproblemer fordi melatonin også beskytter hjertet ditt.
Og du er mye mer utsatt for sykdom fordi immunforsvaret ditt ikke fungerer optimalt.
Dette er noen av de tingene som skjer når melatoninnivået synker.
En gjennomsnittlig kvinne med brystkreft har for eksempel bare en tiendedel av
melatoninmengden til en normal kvinne på hennes alder.
Og hos personer med prostatakreft har de mindre enn halvparten av det melatonininnivået de burde ha.
Autistiske barn har mindre enn halvparten av det melatoninnivået de burde ha.
Redusert melatonin hos nattskiftarbeidere fordi de jobber om natten og utsettes for lys.
De produserer ikke melatonin om natten og er kjent for å øke risikoen for brystkreft med 50 %.
Og det internasjonale kreftforskningsinstituttet IARC har etter hvert klassifisert nattskiftarbeid som mulig
kreftfremkallende på grunn av denne melatoninreduksjonen.
(Dr. Roger Coghill, Bioelectromagnetic Research:) Det finnes nå mange studier som viser at personer som
jobber nattskift eller er blinde, har en annen kreftfrekvens enn gjennomsnittsbefolkningen.
Og de fleste av disse studiene støtter opp om at et manglende eller redusert
melatoninnivå har en negativ innvirkning på helsen.
Ettersom kroppen bare regenererer seg om natten, produseres melatonin bare når
pinealkjertelen registrerer at det ikke er lys.
Og det som skjer, er at pinealkjertelen er følsom for lys.
Den befinner seg akkurat der hjernen mottar signaler fra øynene og krysser i punktet i midten.
Den kalles den suprakiasmatiske kjernen.
Og forbindelsene derfra går direkte til pinealkjertelen for å fortelle den om det er lys til stede eller ikke.
Når det er lys til stede, forstyrres samtidig signalene som hjernen ønsker å sende til cellene våre for å reparere dem.
Det gir derfor ingen mening at hjernen sender disse signalene til cellene våre for å be dem om å reparere seg
selv når det er så mye forstyrrelser at de ikke hører det.
Så den venter, hjernen venter til det er mørkt.
Hvilken forskning har vist at elektriske felt, magnetfelt eller radiobølger har en effekt på melatoninproduksjonen?
Ja, Battelle-instituttet i USA har arbeidet mye med dette emnet siden slutten av 1970-tallet.
Og forskerne hans, Barry Wilson, Dick Stevens og disse folkene begynte å tenke på det, fordi vi vet at
hjernen slutter å produsere melatonin når du slår på lyset.
Så de tenkte at hjernen vår kanskje ikke kan se forskjell på elektriske felt som vi selv genererer kunstig, og det
naturlige lyset som vi alle vet er til stede i løpet av dagen, fordi vi ikke produserer melatonin om dagen.
Det er svært gode biologiske grunner til dette.
Så de trodde at disse elektriske feltene ville undertrykke syntesen av melatonin, noe som i sin tur ville føre til
kreft, spesielt brystkreft hos kvinner, fordi de ikke lenger ville ha den immunologiske beskyttelsen som de vanligvis har.
Så hjernen tolker radiobølger som lysbølger?
Ja, vi kan ikke skille dem fra hverandre.
.
Hypotesen om at pinealkjertelen ikke kan skille mellom lysfrekvenser og menneskeskapte frekvenser,
er i alle fall bevist gjennom en mengde forskning.
Direkte undertrykkende effekter av svake magnetfelt (50 Hz og 16 2/3 Hz) på melatoninsyntesen i
pinealkjertelen hos Djungarisk hamster (Phodopus sungorus)
Resultatene av denne studien viser at lavfrekvente magnetfelt er i stand til å redusere
melantoninproduksjonen i isolerte pinealkjertler fra hamster.
... redusere melantoninproduksjonen ...
... Effekter av elektromagnetiske felt på fotofasiske sirkulerende melatoninnivåer hos amerikanske tårnfalker ...
Konklusjonen er at EMF påvirket melatonin i plasma hos amerikanske tårnfalker av hannkjønn, ...
EMF kan påvirke deres vandringer ...
... Ingen kronisk effekt av eksponering for kortbølgesignaler på melatoninkonsentrasjonen i spyttet hos melkekyr.
En forsinket akutt effekt av EMF på melatoninkonsentrasjonen ...
Et magnetfelt på 0,5 G, 60 Hz undertrykker melatoninproduksjonen i pinealocytter.
... en gjennomsnittlig 46 % reduksjon i noradrenalinindusert produksjon av melatonin i pinealocytter. Resultatene støtter
hypotesen om at EM-eksponering kan undertrykke melatoninproduksjonen i
pinealkjertelen ved å påvirke individuelle celler.
eksponering fører til undertrykkelse av melatonin
i pinealkjertelen,
ved å påvirke enkeltceller.
EMF/EMR reduserer melatonin hos dyr og mennesker Dr. Neil Cherry 2. september 2002 Sytten studier viser at eksponering for
ELF og RF/MW reduserer melatonin. Seksten studier har observert signifikant EMR-assosiert melatoninreduksjon hos mennesker.
Tror du at det er bevist at elektriske felt, magnetfelt og radiobølger påvirker produksjonen av melatonin?
Denne forskningen, som viser at melatoninnivået hos tårnfalker synker med eksponeringen, at villstorker som hekker på bygninger
i nærheten av radiomaster får færre avkom enn storkereder langt unna radiomaster, studier på maur, bier og fugler av ulike
arter og studier på sjøpattedyr, peker alle i samme retning.
Men så finnes det laboratoriestudier av celler i pinealkjertelen som faktisk syntetiserer melatonin.
Jeg ser på effekten av magnetfelt på disse cellene.
Og på alle stadier i melatoninlageret har det vist seg at magnetfelt forstyrrer produksjonen av melatonin.
Så bevisene er klare når det gjelder alle aspekter av melatoninproduksjonen, og at
magnetfelt hemmer melatoninproduksjonen.
Forskningen dekker virkelig alle aspekter av denne veien.
Vil du si at det er avgjørende nok?
Ja, jeg vil si at det er avgjørende.
Det geniale med kroppen vår er dens evne til å motvirke produksjonen av frie radikaler ved å produsere melatonin.
Vi har skapt en presis balanse i oss selv, et perfekt forsvarssystem.
Det har tatt kroppen vår millioner av år å perfeksjonere denne teknikken.
En teknikk som er skapt på grunnlag av det miljøet vi har utviklet oss i.
Men har ikke miljøet vårt endret seg eksponentielt de siste tiårene?
For det blotte øye ser verden ut til å være den samme, men på cellenivå er det den største
miljøendringen som noensinne har skjedd i våre liv.
Det er åpenbart at en så gigantisk endring uunngåelig vil forrykke en så skjør balanse.
Og konsekvensene av at kroppen vår ikke produserer riktig mengde melatonin, kan være fatale.
Forskere over hele verden mener nå at frie radikaler kan være årsaken til eller en
faktor i alle kjente sykdommer. Ikke bare kreft.
På begynnelsen av 1900-tallet var barneleukemi en medisinsk sjeldenhet.
Siden den gang har vi bare sett en økning i barneleukemi.
Den øker med rundt to prosent hvert år.
Og dette gjelder også for mange andre sykdommer: Autisme, hjernesvulster, kreft.
Kreftfrekvensen på 1910-tallet var sannsynligvis bare halvparten så høy som den er i dag.
Og mange andre sykdommer er knyttet til studier og vitenskapelig forskning på eksponering for
elektromagnetiske felt og stråling, ikke bare fra kraftledninger, men også fra radio- og mikrobølgefelt.
I løpet av de siste 50 årene har vi blitt nedsenket i et hav av elektromagnetisk stråling. Den omgir oss overalt.
Usynlig, vi kan ikke se den. Men vi vet at den er der.
Hver gang du bruker mobiltelefonen din, vet du at hun er der.
Det er ekstremt vanskelig å skru klokken tilbake. Det er umulig.
Men vi må være klar over disse helsekonsekvensene, slik at vi har et valg om å ta forholdsregler.
Hvis vi ønsker det, må vi gjøre det.
Det som bekymrer meg, er de tingene som faktisk skjer nå .
Vi har kanskje ikke fulgt godt nok med.
En av de tingene som skjer nå, er autisme, eller la oss kalle det ved dets rette navn: Autismespekterforstyrrelse.
Tror du vi har nådd et punkt i vitenskapen der vi nesten ikke har noen kontrollgruppe igjen til å teste disse tingene,
fordi nesten alle har mobiltelefon, nesten alle har Wi-Fi og nesten alle er utsatt for elektromagnetiske felt?
Ja, vi er alle i ferd med å nå et punkt der så mange mennesker eksponeres for elektromagnetiske felt fra mobiltelefoner og Wi-Fi
at vi ikke lenger har en kontrollgruppe som kan si noe om forskjellen mellom helsen til mennesker som eksponeres for
dette, og helsen til mennesker som ikke eksponeres for det.
Hvis jeg kan trekke en analogi:
Vi fant ut at røyking kan forårsake lungekreft.
Dette skyldtes at noen personer ikke røykte, og de representerte kontrollgruppen.
Hvis alle røykte, ville vi aldri ha funnet ut at røyking kan forårsake lungekreft.
Og alle ville ha dødd av lungekreft, og den ville ha blitt anerkjent som en folkesykdom uten å være knyttet til røyking.
Det som skjer med forstyrrelser fra mobiltelefoner, er at vi mister alle de delene av befolkningen som ikke er utsatt for dem.
Selv de få som ikke har mobiltelefon er omgitt av stråling fra mobiltelefoner; når de handler, på toget, hvor enn de går!
Det er ikke bare "kanarifuglen i kullgruven", som meg selv. .
Til slutt, hvis du bare øker de elektromagnetiske feltene i atmosfæren, noe vi faktisk gjør, og vi har nå en
million ganger mer elektromagnetiske felt, mikrobølger i miljøet enn vi hadde for 30 år siden.
På et eller annet tidspunkt vil det begynne å påvirke DEG også!
Det er veldig vanskelig å si hvor vi vil være om 15 år.
Men jeg vil si at vi bare i løpet av de siste årene har innsett hvor mye disse skadevirkningene koster befolkningen.
Og så vil vi våkne opp og se på årsakene. Og vi må gjøre noe med årsakene.
Vi er en sinnrik og samtidig kompleks organisme.
Måten kroppen vår fungerer på, er verken tilfeldig eller noe som har skjedd over natten.
I likhet med alle andre levende vesener på denne planeten har vi tilpasset oss miljøet vi lever i.
Et miljø som siden tidenes morgen har hatt en skjør balanse mellom felt og resonanser.
Disse fenomenene omgir oss ikke bare, de gjør oss til dem vi er.
Cellene i kroppen vår kommuniserer med hverandre ved hjelp av lysfrekvenser, på samme måte som DNA-et vårt bruker
elektromagnetiske frekvenser for å reprodusere seg selv.
Kjernen i alt dette er protoner og elektroner, positivt og negativt polariserte, noe som gjør alt liv magnetisk.
Som alt annet liv er vi utstyrt med kryptokromceller, noe som gjør oss i stand til å
oppfatte disse feltene på en måte vi knapt forstår.
Vi er vesener av frekvens, elektrisitet, lys og magnetisme.
Og for å bli det, tok det millioner av år; en prosess som begynte med den aller første cellen.
Selv om vi har omfavnet trådløs teknologi og innlemmet den i hverdagen, har ikke kroppen vår fulgt etter på cellenivå.
Frekvensene som omgir oss nå, er like fremmede for cellene våre som de ville vært for øynene våre hvis vi bare kunne se dem.
Barna våre fødes inn i en verden som kroppen deres rett og slett ikke kan forstå.
Hvor vil alt dette føre hen?
Mens denne filmen lages, bygges 4G-teknologien ut over hele verden. For å gjøre dette mulig, blir grensene hevet.
WLAN er tilgjengelig i nesten hvert eneste hus, hver eneste skole og hver eneste butikk, og omgir oss hele tiden.
DECT-telefonteknologi finnes i nesten alle husholdninger.
I en tid hvor industrien er ansvarlig og burde utvise forsiktighet, viser den en
hensynsløs ignorering av vår langsiktige helse.
Penger styrer verden.
Og det er like sannsynlig at de utvikler en samvittighet for det som tobakksindustrien gjorde.
Så hvis det kommer til å skje en endring, vil den ikke komme fra dem.
Det må komme fra oss!
Vi må rett og slett åpne øynene og erkjenne problemet.
Har dere tenkt å bruke MTHR til å finansiere forskning på effekten av radiobølger på melatonin?
Med tanke på at det er denne mekanismen som folk ser ut til å peke på, at mobiltelefoner påvirker produksjonen av melatonin.
Melatonin er en antioksidant, en støvsuger for frie radikaler, om du vil.
Når vi utlyser en forskningsproposisjon, som vi gjør nå, samtidig som vi legger vekt på områder av særlig interesse,
inviterer vi til søknader, forslag over hele spekteret.
Men disse må prioriteres sammen med de andre søknadene vi mottar. Vi har en begrenset mengde penger.
Men vi planlegger ikke forskning på melatonin for øyeblikket. Det er ikke en prioritet for øyeblikket.
MTHR har ennå ikke satset på forskning som undersøker hvordan mobiltelefoner påvirker melatonin.