Resonanca, bitja frekvence
Vse več ljudi trpi zaradi zdravstvenih težav, kot so omotica, glavoboli, srčna aritmija ali nespečnost.
Kot vzrok se pogosto navaja stres.
Naslednji dokumentarni film iz leta 2012 prikazuje, da so takšni simptomi pogosto povezani s povsem drugimi, manj znanimi vzroki.
Film nas popelje od naših začetkov do 90. let prejšnjega stoletja, ko se je začela širiti brezžična komunikacijska tehnologija.
Od takrat je človeštvo potopljeno v ocean umetnih frekvenc.
S prostim očesom se zdi, da je planet enak, vendar je na celični ravni to največja
sprememba, ki jo je doživelo življenje na Zemlji.
Učinkov ne smemo podcenjevati!
Kla.TV je za vas prevedel in sinhroniziral ta film v nemškem jeziku.
Znanstveniki, predstavniki industrije, zdravniki in prizadeti so povedali svoje mnenje.
Upamo, da boste uživali ob ogledu naslednjega dokumentarnega filma Jamesa Russella: "RESONANCE - Creatures of Frequency"!
Sredi osemdesetih let prejšnjega stoletja je mobilne telefone uporabljalo približno tri odstotke ljudi v
večini držav, danes pa jih uporablja skoraj sto odstotkov.
Če so stari 19 ali 20 let, mobilni telefon uporabljajo že 10 let, pa nimamo pojma, kakšno je tveganje.
Potopljeni smo v ocean elektromagnetnega sevanja. Obdaja nas povsod.
Neviden, ne moremo ga videti. Vemo pa, da je tam.
Vsakič, ko uporabiš mobilni telefon, veš, da je tam.
Zelo težko je vrniti čas nazaj. Nemogoče.
Vendar se moramo zavedati teh zdravstvenih tveganj, da lahko sprejmemo varnostne ukrepe.
Trenutno WHO o tem pravi, da je to realnost.
Večina rakov, ki prihajajo, še ni tu.
Kako lahko mislimo, da smo varni, ko svoje možgane obsevamo z mikrovalovnimi valovi?
Samo še ne razumemo povsem, kaj počnemo.
Končno smo izvedeli, ali mobilni telefoni povzročajo raka.
Neznani znanstvenik naj bi naredil odkritje, ki naj bi spremenilo vse. Ime mu je bilo Winfried Otto Schumann.
Od tega dne dalje je svoje učence učil fiziko elektrike.
Kako lahko krogla ustvari električno napetost v krogli. In posledično: frekvenco.
Schumannov razred je imel težave z razumevanjem teme.
Da bi jim olajšal delo, jim je naročil, naj si predstavljajo, da je Zemlja ena krogla, ionosfera pa druga.
Nato jih je prosil, naj izračunajo napetost med njima.
Ker sam ni imel nobene ideje, se je Schumann lotil tudi matematičnih izračunov.
Na koncu je bila dosežena frekvenca približno 10 hercev.
Čeprav se je Schumannu zdelo neverjetno, je imel naš planet pulz, merljivo frekvenco , ki je obkrožala življenje na Zemlji.
Čeprav je bil profesor ponosen na svojo najdbo, je dejal, da ni zelo pomembna.
Še posebej, ker je bila objavljena le v majhni znanstveni reviji, omejeni na zadnje strani z naslovom "Schumannova resonanca".
Trajalo bo več let, vključno z neverjetnim preobratom usode, preden bo profesor spoznal pravi pomen Schumannove resonance.
Ta zasuk usode se je začel 30 let prej pri drugem nemškem znanstveniku Hansu Bergerju.
Berger je z napravo EEG, ki jo je izdelal sam, prvič posnel električno frekvenco, ki jo prenašajo človeški možgani.
Sprva so predlagali, da bi val poimenovali po človeku, ki ga je odkril, vendar je skromni Berger
izbral abecedno ime. Poimenoval ga je "val alfa".
Kmalu po odkritju profesorja Schumanna je eden od sodelavcev Hansa Bergerja, mož po imenu Ankermüller, po naključju naletel na
raztrgan izvod male znanstvene revije; prav tiste male znanstvene revije, v kateri je bilo nekaj
let prej objavljeno odkritje profesorja Schumanna.
Večkrat je prebral članek in nejeverno zmajal z glavo.
Takoj se je zavedel, kaj vse ga čaka.
Frekvenca alfa valov, ki jih je zabeležil Hans Berger, je bila skoraj enaka Schumannovi resonanci: frekvenci Zemlje.
Dr. Ankermüller je takoj stopil v stik s Schumannom, da bi ga prepričal v nadaljnjo preiskavo.
Schumann se je strinjal in skupaj z enim od svojih učencev še naprej razvijal njegova odkritja.
Podrobno so preučevali, kako se v votlini ionosfere sprosti napetost, ki jo povzroči strela.
Nazadnje so prišli do natančne frekvence: Zemljin pulz, Schumannova resonanca, je bil
natanko 7,83 herca. Odkritje je bilo osupljivo.
Ali je Schumannova resonanca zgolj podobna alfa valovom človeških možganov? Ne - bila je identična!
Frekvenca možganov, ki nadzorujejo našo ustvarjalnost, učinkovitost, stres, strahove in imunski
sistem, se je nekako uglasila s frekvenco planeta.
Utrip zemlje je postal utrip življenja samega.
Frekvenca valovanja se meri v hercih. Gre za število nihanj, ki jih val naredi na sekundo.
Frekvence segajo od ene bilijoninke atoma do dolžine samega vesolja.
Teoretično so frekvence neskončne, popolnoma neskončne.
Če je bilo to naključje, potem je bilo eno najbolj spektakularnih v naravi!
Kaj vse to pomeni? Kmalu je nekdo poskušal to ugotoviti.
Njegovo ime je bilo Rütger Wever, priznani znanstvenik na Inštitutu Maxa Plancka.
V začetku šestdesetih let prejšnjega stoletja je profesor zgradil podzemni bunker, v
katerem je preučeval človeški cirkadiani ritem.
Cirkadiani ritem je dnevno-nočni ritem, ki je zapisan v vsem življenju .
V tridesetih letih je profesor izvajal poskuse, v katerih je študentov prostovoljcev sedem tednov živelo v bunkerju,
popolnoma zaščitenih pred naravnimi zemeljskimi resonancami.
Njegove ugotovitve nam ponujajo nekaj presenetljivih spoznanj.
Ugotovil je, da se je fizično in duševno zdravje učencev poslabšalo takoj, ko je bila
Schumannova resonanca ﬁltrirana iz bunkerja .
Tja je pripeljal študente. Ni si upal tega početi z bolnimi ali starimi ljudmi.
Tja je pripeljal mlade študente, ker je vedel - Wever je vedel, da bo to imelo učinek.
Zato očitno v podzemlju ni Schumannove resonance.
Iz Zemljine notranjosti so prihajala le prečna magnetna polja.
Ko so jih spravili pod zemljo, so se začeli počutiti slabo, imeli so glavobole, njihov cirkadiani ritem se je popolnoma porušil.
Zanimivo je bilo, da se je ob uporabi frekvence 7,83 herca z magnetnim pulznim generatorjem takoj ustavil.
Wever je z umetnim oddajnikom v bunker skrivaj pripeljal frekvenco 7,83.
Vsakič, ko je to storil, je ugotovil, da so neželeni učinki, ki so jih utrpeli prostovoljci, izginili ali se zmanjšali.
Njen stres, glavoboli in čustvene napetosti so se zmanjšali, njeno dobro počutje pa se je povrnilo.
Vse to z dodatkom Schumannove resonance.
Weverjeve raziskave so odkrile neverjetno povezavo med zdravjem ljudi in naravno frekvenco planeta.
Leta 2011 pa je prelomna raziskava pokazala nekaj še bolj impresivnega:
Schumannovo resonanco bi lahko povezali z začetkom življenja.
Preboj je dosegel Luc Antoine Montagnier, Nobelov nagrajenec, ki je prvi odkril virus HI.
Profesor je izvajal poskuse o spominu vode in raziskoval, kako lahko voda ohrani spomin
na snovi, ki so bile prej raztopljene v njej.
Pri tem je naletel na nekaj, kar je postavilo načela znanosti pod vprašaj.
Vse življenje izhaja iz življenja. To je temeljno načelo znanosti, ki ga ni kršil še noben poskus.
Življenje se lahko razvije le tam, kjer je bilo življenje že prej.
In mehanizem za to je bil vedno razumljen kot materialni mehanizem.
Tako kot jajčece in sperma ali spore in delitev celic.
Poskusi Luca Montagniera pa so postavili povsem drugačno hipotezo.
Profesor je dokazal, da zaporedja DNK, ki so dejanski gradniki življenja, med seboj v vodi komunicirajo z
oddajanjem nizkofrekvenčnih elektromagnetnih valov.
Tudi ko so DNK hranili v ločenih epruvetah, je profesor še vedno zabeležil elektromagnetno komunikacijo med njimi.
Kako zapletena je lahko ta komunikacija?
Luc Montagnier je pokazal, da lahko tvorijo nukleotide - komponente, ki sestavljajo
DNK - in se sestavijo v popolnoma novo DNK.
Znanstveniki so te sestavine že neštetokrat kombinirali, vendar jim v nobenem poskusu še ni uspelo vžgati
iskrice življenja in nukleotide spremeniti v dejansko DNK, ne da bi bila DNK že prisotna.
Navsezadnje lahko življenje obstaja le tam, kjer je že obstajalo.
V poskusih Luca Montagniera pa se je DNK popolnoma izločil iz vode. Kljub temu je nastala nova DNK.
Kako je bilo to mogoče? Kako je Lucu Montagnieru uspelo narediti to, kar ni uspelo nobenemu drugemu znanstveniku?
In kako je ustvaril življenje tam, kjer ga ni bilo?
V čem so bili poskusi Luca Montagnierja tako drugačni?
Prisotna je bila frekvenca. Frekvenca, ki bi ob odstranitvi povzročila neuspeh poskusa.
Če pa je bila prisotna, je poskrbela za uspeh. Ta frekvenca je bila 7,83 herca: Schumannova resonanca.
Tu je bila prekinjena občutljiva povezava med življenjem in frekvenco planeta.
Medsebojno delovanje živih organizmov in elektromagnetnih frekvenc. Odvisnost, povezava.
Dokaze o tem lahko najdete v znanstvenih člankih, še bolj očitne dokaze pa lahko najdete, če preprosto greste ven.
Kako se je vse to zgodilo? Če pogledamo zgodovino Zemlje, se zdi to precej očitno.
Schumannovi valovi so del tega planeta že od samega začetka.
Življenje se razvija, obkroženo z njimi in neizogibno naravnano nanje.
Dejansko je naša občutljivost za frekvence globoko povezana z našo sposobnostjo zaznavanja drugih pojavov na planetu.
[Pripovedovalec: Pred dvema milijardama let so magnetotaktične bakterije vzpostavile preprost, a
fascinanten odnos z Zemljinim magnetnim poljem.
Enocelični organizem je vseboval delce magnetnega materiala .
To mu je omogočilo, da je deloval kot igla kompasa in se orientiral po magnetnih črtah Zemlje.
Z naraščajočo kompleksnostjo organizmov se je povečevala tudi njihova odvisnost od zemeljskih magnetnih polj .
Vemo, da so čebele občutljive na magnetna polja. Vemo, da imajo v telesu delce geomagnezita.
Laboratorijski testi so pokazali, da se res občutljivo odzivajo na magnetna polja.
V laboratorijih so dokazali, da je mogoče z ustvarjanjem umetnega magnetnega polja nadzorovati način, kako
čebele gradijo sate, zato se zdi očitno, da čebele uporabljajo magnetna polja za orientacijo.
Krhko ravnovesje življenja na Zemlji odlično ponazarja odvisnost od čebel in njihovega opraševanja rastlin.
Domneva se, da življenje brez čebel skoraj ne bi imelo možnosti.
Opraševanje z žuželkami je potrebno za skoraj vse, kar je zanimivo za hrano:
Sadje, oreščki, vse to potrebujejo opraševanje žuželk, čebele pa so najpomembnejša skupina opraševalcev.
.
Če ne bi bilo čebel...
[Norman Carrick, Britansko čebelarsko združenje (BBKA): Da, če ne bi bilo čebel, bi imeli zelo dolgočasno prehrano.
Da, živeli bi zelo skromno. Mislim, da je to bistvo, brez čebel...
Seveda oprašujejo tako divje rastline kot tudi rastline, ki jih potrebujemo za prehrano, in v mnogih
primerih niti ne poznamo podrobnosti opraševanja.
Lahko pa smo prepričani, da bi številne naše divje rastline izginile, če jih ne bi opraševale čebele.
.
. . . . .
Z nami je Maryann Fraizer, višja strokovna sodelavka za čebelarstvo na državni univerzi v Pensilvaniji.
Katera so klasična merila za smrtnost čebel, ki jih lahko čebelar uporabi, da gre ven, si ogleda
čebele in reče, da je to videti kot klasičen primer?
Pri simptomih so čebele relativno zdrave in vitalne, vendar se v kratkem času populacija
odraslih čebel v panju zmanjša; zapustijo družino.
Za njimi ostane veliko zalege, tj. mladih čebel, medu in cvetnega prahu.
Na katerih celinah so opazili to umrljivost čebel?
Upad medonosnih čebel se je dejansko zgodil po vsem svetu.
O zmanjšanju števila medonosnih čebel poročajo tudi v številnih drugih državah.
Ali je to res posledica tako imenovane "motnje propada kolonij" , za katero obstaja poseben katalog meril, je drugo vprašanje.
In to je ena od stvari, ki jih skušamo razumeti, ko komuniciramo z ljudmi iz drugih delov sveta.
Ta trenutna skrb obstaja že približno od leta 2006, zlasti v Združenih državah Amerike, kjer so številni poklicni čebelarji
nenadoma ugotovili, da so njihove čebele, ki so bile do določene točke v letu zdrave, pozno poleti utrpele velikansko izgubo.
In zdelo se je, da se razlikujejo od vsega, kar smo videli prej.
Ljudje so prišli do svojih panjev in ugotovili, da ni več čebel.
Takšna smrtnost čebel, znana tudi kot CCD (Colony Collapse Disorder), prizadene čebelje družine po vsem svetu,
v nekaterih državah pa so izgube dosegle tudi do 70 %.
Kot vzroke za to so navedli različne razloge.
Vendar nobena od njih ni mogla dokončno pojasniti, zakaj so se čebele nenadoma prenehale vračati v panje - z eno izjemo:
Senzacionalna raziskava Jochena Kuhna in njegove ekipe.
V enem od poskusov je zdravnik delal z osmimi čebeljimi družinami in v štiri od njih namestil navaden telefon DECT.
Znanstveniki so nato spremljali, ali prisotnost telefona DECT vpliva na vrnitev čebel v panj. Rezultati so bili presenetljivi.
Čebele so se v normalnem številu vrnile v panje, v katerih ni bilo telefonov DECT.
V panje s telefonom DECT pa se ni vrnila skoraj nobena čebela.
V panje s telefonom DECT se ni vrnila niti ena čebela.
Da bi v celoti razumeli posledice poskusa doktorja Kuhna, moramo najprej razumeti, kako deluje telefon DECT.
S telefonom DECT lahko hodite po hiši in kličete, ker bazna postaja telefona DECT pošilja
elektromagnetne valove, imenovane mikrovalovi, v vašo slušalko.
To je popolnoma enak način, kot se komunikacija med drogovi mobilnega telefona in mobilnim
telefonom izvaja na drogovih mobilnega telefona.
Telefon DECT je v bistvu miniaturna različica mobilnega telefonskega drogovja.
Če na čebelo vplivajo vplivi telefona DECT, bodo nanjo zagotovo vplivali tudi vplivi drogov mobilne telefonije.
Zaradi 4 milijard uporabnikov mobilnih telefonov po vsem svetu je bilo nenadoma na voljo
zaskrbljujoče veliko število mobilnih drogov.
Čebelji magnetni čut za orientacijo ji omogoča, da se orientira po Zemljinih magnetnih poljih.
Sposobnost, v katero je vlagala milijone let razvoja in prilagajanja.
Ali ni očitno, da na tako visoko občutljivost vplivajo že najmanjše spremembe v elektromagnetnem okolju?
Kaj torej pomeni ta velikanska sprememba, ki se je zgodila skoraj čez noč?
Ali obstajajo še kakšne druge vrste, ki so tako občutljive na magnetna polja?
Občutljivost, zaradi katere so ranljivi za frekvence, ki jih je ustvaril človek?
Odkritje novega proteina, imenovanega kriptochrom, žal kaže, da ima vse življenje magnetni čut.
V devetdesetih letih prejšnjega stoletja so jih odkrili v rastlinah. Njihova funkcija je absorbiranje
modre svetlobe, ki je potrebna za uravnavanje rasti.
Od takrat so jih našli pri žuželkah, živalih, sesalcih, ljudeh in pticah.
Kriptochromi so biološke molekule, imenovane proteini.
Ustvarjajo jih nekateri naši geni, imenovani CRY geni.
Molekula kriptohroma pravzaprav uravnava naš cirkadiani ritem , vključno s proizvodnjo melatonina.
Zdi se, da imajo nekateri kriptohromi funkcijo absorpcije svetlobe kot detektor cirkadiane ure.
Zato so vhodni podatek za ritem dneva in noči, ki je značilen za številne vrste - tako za rastline kot za živali.
Leta 2000 pa je Thorsten Ritz razkril še bolj presenetljivo vlogo kriptochroma.
V seriji poskusov z robinami je dokazal, da njihov občutek za smer ne temelji le na magnetizmu, temveč izhaja
neposredno iz celic kriptohroma, ki se nahajajo za očesom.
Mislim, da so Ritzove objave eden od mejnikov v znanosti.
To kaže, da je ta molekula kriptohroma - spomnite se, da je odgovorna za vpliv in nadzor cirkadianih
ritmov - in prav ta molekula je odgovorna za to, kar pticam daje kompas, magnetni kompas.
Ptice dobesedno vidijo Zemljino magnetno polje, morda kot svetlo ali temno točko, ki se prekriva z njihovim vidnim poljem.
Ko premikajo glavo ali telo, se premika tudi točka ali žaromet - podobno kot na zaslonu v glavi pilota bojnega letala.
Imajo nekaj, kar vidijo in jim omogoča, da se med letenjem orientirajo.
To je preizkusil tako, da je ptice izpostavil radiofrekvenčnim poljem in preveril, ali to dejansko moti njihov magnetni kompas.
Izkazalo se je, da visokofrekvenčno polje ni le dejansko oviralo selitev robinov, temveč da je
to veljalo tudi pri zelo majhnih poljskih močeh.
To je zelo pomembno in zanimivo, da so na kompas robotov vplivala že zelo šibka radiofrekvenčna polja.
Ritzovi poskusi so jasno pokazali, da na kriptochromsko celico, ki se uporablja pri navigaciji, resno vplivajo
frekvence, ki jih je ustvaril človek - celo frekvence, ki so daleč pod tistimi, ki jih regulator ICNIRP šteje za varne.
Vse študije o navigaciji živali, ščurkov, zebrastih plavčkov, piščancev, robinov, so pokazale, da so
radiofrekvenčna polja, ki so daleč pod mejnimi vrednostmi, ki jih je določila ICNIRP, motila njihov magnetni kompas.
Delam na pticah, zlasti na pticah in žuželkah.
Dokazal sem, da so občutljivi na polja, ki so daleč pod ravnmi ICNIRP, za katere se trdi, da so varne za nas ljudi.
Če pogledamo te ravni, pri katerih raziskave kažejo, da so živali občutljive - obstaja zelo dobra literatura, ki kaže, da
so te ravni bistveno nižje od ravni, ki smo jim lahko izpostavljeni mi in so jim zato izpostavljene živali v okolju.
Obstajajo utemeljeni znanstveni razlogi za domnevo, da bodo magnetna polja, umetna magnetna
polja, uničila življenjski prostor številnih vrst.
Koliko se je naše okolje spremenilo zaradi elektromagnetnih polj?
V zadnjih 25 letih se je spremenilo do neprepoznavnosti...
V smislu elektromagnetne energije je milijonkrat večja.
Nekdanja Nacionalna agencija za radiološko zaščito je v enem od svojih dokumentov navedla, da ocenjuje, da se je sevalno okolje
- če ga lahko tako imenujemo - v primerjavi s tistim izpred 50 let povečalo za več milijonov krat - za več milijonov krat.
To je ogromna sprememba v okolju na Zemlji, ki popolnoma preglasi vse naravne signale, vključno s
Schumannovimi valovi, s katerimi smo se razvili.
.
Eden od razlogov, zakaj so kriptohromi zelo zanimivi, zlasti z vidika dejstva, da ljudje zaznavamo magnetna polja, je nedavna
študija Dr. Foleyja in sodelavcev, ki je pokazala, da če damo človeške kriptohrome v plodovko, je plodovka zaradi
prisotnosti teh človeških kriptohromov magnetno občutljiva.
To dejansko kaže, da so človeški kriptohromi magnetno občutljivi, da prepoznajo magnetna polja.
Odkritje kriptokromske celice je zbudilo novo zanimanje za človekov magnetni čut, ki
ga je Robin Baker napovedal že pred 40 leti.
To ni znanstveni slepi polet. To je poskus, s katerim želimo ugotoviti, ali imajo otroci občutek za smer.
Preiskovanca z zavezanimi očmi in zaščito za ušesa obračamo na posebnem stolu, dokler ne ve več, v katero smer kaže.
Stol se ustavi, testirana oseba pa ugane, ali gleda na vzhod, zahod, sever ali jug.
Ugibanje se zabeleži v majhnem računalniku.
Če otroci ne bi imeli občutka za smer, bi bile njihove domneve naključne. Vendar niso.
Otroci, stari deset ali enajst let, znajo precej dobro ugibati.
Zdi se, da imajo pravi občutek za smer. In zdi se, da je to magnetni občutek.
Ko znanstveniki na glavo poskusnih oseb pritrdijo magnet, to močno zmoti njihov občutek za smer.
To je velik korak naprej v smislu razumevanja.
To seveda sproža številna vprašanja, kot je, ali lahko ljudje dejansko krmarijo po Zemljinem magnetnem
polju, in če ga danes ne, so ga morda že pred tisočletji?
Seveda se postavlja tudi vprašanje, ali je morda motnja cirkadianih ritmov posledica procesa, pri katerem se
magnetna polja dejansko prepoznajo v človeškem telesu.
To bi pojasnilo vse negativne vplive na zdravje, ki jih tako pogosto zasledimo v
epidemioloških študijah o zdravju in magnetnih poljih.
Če ima človeštvo sposobnost zaznavanja magnetnih polj, če ima enako sposobnost kot čebele, ptice in metulji
- ali to pomeni, da smo prav tako dovzetni za frekvence, ki jih je ustvaril človek, kot oni?
Ali bodo spremembe v našem okolju vplivale na nas na enak način kot na njih?
Kako opisujete preobčutljivost na elektriko?
Občutljivost na elektriko je, ko se ljudje začnejo odzivati, njihovo telo se začne odzivati na elektromagnetna polja.
Elektromagnetna polja, na katera se odzivajo, so na splošno brezžična.
Gre za brezžično komunikacijo, WLAN, brezžične telefone, telefone DECT, mobilne telefone, drogove za mobilne telefone.
Vsi pošiljajo signale, ki jih naše telo še ni doživelo.
In ko začne vplivati na ljudi - ko je začela vplivati name -, je običajno najprej
prizadeta glava - začnete čutiti bolečine v glavi.
Nerada rečem glavobol, ker je to bolečina v glavi, ki ni podobna nobenemu glavobolu, ki ste ga kdaj imeli.
Večina ljudi se pritožuje zaradi težav, kot so srčna aritmija, nespečnost, glavoboli, motnje vida,
omotica, različne vrste parestezije ali nevroze.
Opisujejo nenavadne občutke v telesu.
Pravzaprav lahko vpliva tudi na hormonski sistem in delovanje ščitnice. Seznam je res neskončen.
V mojem posebnem primeru, ki ni primer vseh, če se ne umaknem iz okolja, začnem čutiti hude bolečine v trebuhu -
in to pomeni, da je prepozno, dobim notranjo krvavitev.
Menim, da so simptomi tako raznoliki in asociacije, ki jih imajo ljudje, je zelo težko sprejeti, če
nimaš znanja o tej temi, ki ga večina zdravnikov nima.
To ni njihova krivda. Nismo usposobljeni, da bi prepoznali to stanje.
Gre za zelo nov pojav, katerega razumevanje je na tej stopnji še povsem nezrelo - na začetku so prvi koraki
k razvozlavanju in popolnemu razumevanju tega stanja.
Brian je bil tako kot številni ljudje, ki trpijo zaradi preobčutljivosti na
elektriko, prisiljen korenito spremeniti svoj dom.
Ti dve sobi sta bili popolnoma zaščiteni s kovinsko folijo.
Ta soba in spalnica sta torej Faradayevi kletki.
In če dejansko preverite elektromagnetna polja ali mikrovalove - ta naprava preprosto pretvori mikrovalove v zvočne
signale -, potem ugotovite, da stolp tamle, ki je oddaljen približno pol milje, ne povzroča nobenih težav.
Za zaščito prostora sem namestil okensko steklo s kovinsko prevleko - tako lahko odpravim večino elektromagnetnih polj.
Vidiki organizma, ki mu omogočajo zaznavanje in odzivanje na elektromagnetna polja - lahko bi rekli,
da se te besede uporabljajo v različnih kontekstih.
In če ga razčlenimo na "elektroobčutljivost", bi lahko rekli, da je to pravzaprav odziv na življenje samo.
Na primer, ko pregledujemo organizem, da bi ugotovili, ali je v njem prisotno življenje, dejansko iščemo
prisotnost elektrike - na primer z elektrokardiogramom , EKG, in elektroencefalogramom, EEG.
Raziskujemo prisotnost električne energije iz teh ciljnih organov, možganov in srca.
Ko to vidimo, je to znak, da je življenje prisotno.
Elektromagnetna polja so na neki način del življenja na celični ravni. Lahko bi rekli, da je vse življenje elektroobčutljivo.
Brian in številni drugi oboleli so se v želji, da bi ljudi prepričali, da preobčutljivost na elektriko dejansko
obstaja, prijavili v revolucionarni poskus na univerzi v Essexu.
Poskus, ki ga je izvedla Elaine Fox, je bil žal dokončno delo na to temo.
Morate iti v zaščiteno sobo.
Vstopite tja za razmeroma kratek čas, jambor je 10 minut vklopljen, 10 minut izklopljen in spet 10 minut
vklopljen, nato pa lahko preverite, ali ga opazite ali ne.
Šel sem v sobo in jim povedal, da ne bom mogel ugotoviti, ali je jambor vklopljen ali izklopljen.
Zakaj? Ker je njihovo razumevanje, kako se odzvati, napačno.
Ker za večino ljudi ni tako, da bi vklopili jambor in rekli: "Oh, to sem opazil.
Potem pa jambor spustijo in oseba reče: "Ah, zdaj sem spet v redu. To ne deluje tako.
Imam seneni nahod in ko pridem na takšno polje cvetnega prahu, traja nekaj časa, preden začutim posledice.
Vendar traja dolgo, dokler tega ne začutim več, dokler me to ne prizadene.
Lahko me odpeljete s senenega polja, pa bom po 24 urah še vedno nekaj čutil.
Pri večini ljudi se preobčutljivost na elektriko kaže približno takole.
Zaradi načina, kako je ekipa pripravila poskus, bi bilo Brianu in drugim prostovoljcem skoraj nemogoče
dokazati, da trpijo zaradi preobčutljivosti na elektriko.
Zdi se, da to ni bilo pomembno, saj se je ekipa nerazložljivo odločila, da bo zavrnila vsakršno preverjanje.
Po eni strani se zdi, da so ljudje občutljivi na različne stvari.
Občutljiv sem na mobilne telefone 3G, na primer mobilne telefone GSM. Modulacija se razlikuje po načinu delovanja.
Nimam pojma, ali imajo prav glede občutljivosti, vendar če imate primer, potem je smiselno, da ljudi, ki jih
imate v svoji študiji, izpostavite točno tistemu signalu, za katerega pravijo, da se nanj odzivajo.
Če imate na primer osebo, ki je vedno občutljiva na Wi-Fi, ne pa tudi na mobilne telefone - če obstaja takšna oseba -, potem raje
poskrbite, da bo izpostavljena Wi-Fi in ne mobilnim telefonom.
Navsezadnje želite dokazati, da se odzivajo na to, kar govorijo.
A v tem primeru ni bilo nobenega tovrstnega razlikovanja.
V resnici je bilo tako, da če ste trdili, da ste na nekaj električnega občutljivi - ste bili tam.
Eden od razlogov, zakaj se mi je to zdelo zelo pomembno, je bil, da sem pomagal ljudem, ki so bili preobčutljivi na elektriko.
Nekaj mesecev prej sem bil pri neki ženski - mislila je, da je preobčutljiva na elektriko - in tam sem ji preprosto
poskušal pomagati; razložiti, kaj je preobčutljivost na elektriko in kaj bi lahko povzročilo njeno težavo.
Če skrajšam zgodbo, je postalo jasno, da ima ta ženska težave, vendar ni bila preobčutljiva na
elektriko. Očitno ni bila občutljiva na elektriko.
Toda med pogovorom sem ugotovila, da se je prijavila na študije v Essexu, da bi ugotovila, ali je občutljiva na elektriko.
Srce se mi je skoraj ustavilo. Tukaj je nekdo, ki ni občutljiv na elektriko, in ta oseba se je vpisala na Essex Uni.
In Essex mi pravi, da nimajo postopka testiranja!
Kaj so dejansko ugotovili - in to temelji na besedilu dokumenta -, bom povedal s svojimi besedami.
Pravijo, da bi v svoji študiji potrebovali približno 132 udeležencev, da bi dokazali statistično
pomemben učinek na ravni odziva, ki ga pričakujejo.
Toliko ljudi je v populaciji, toliko podatkov bi potrebovali za svojo študijsko raziskavo, da bi lahko
trdili, da je ta skupina očitno bolj občutljiva kot tista.
[To je pomenilo, da so že od samega začetka razpolagali le s tretjino podatkov, ki so jih
pričakovali, da bi lahko sploh kaj ugotovili.
Rezultat je bil, da so ugotovili statistično pomembno tveganje, ki je bilo tako ali tako razvidno iz statističnih podatkov.
Pri vseh osebah, ki so navedle, da so občutljive, se je prav tako pokazal s približno 90-odstotno pomembnostjo.
Prag, pri katerem se v znanstvenem članku nekaj prepozna kot statistično pomembno, je 95 %.
Če ne dosežete te stopnje gotovosti, se to ne šteje za statistični dogodek. Lahko gre za naključje, srečo ali kaj drugega.
Z 90-odstotno gotovostjo so ugotovili, da se je tveganje povečalo, kar pa seveda ni doseglo magične
meje, da bi se štelo za statistično pomemben dogodek.
Zato so jo zavrnili z besedami: "To kaže, da ljudje niso občutljivi." Toda to sploh ni bila izjava.
Stalna izpostavljenost jamboru je pustila posledice na številnih preizkušancih.
Nekateri so tako zboleli, da so morali odstopiti od poskusa.
Brian je posledice poskusa čutil še dolgo po tem, ko je zapustil Essex.
Prvo kolonoskopijo sem opravil pred sedmimi leti, drugo pred štirimi in tretjo pred približno enim letom.
Z mano ni nič narobe. Z mano ni nič narobe. Tako je, uganili ste: imam raka na črevesju.
Od prve krvavitve do odstranitve črevesa je minilo natanko sedem let.
Ko sem zdravnika vprašal, koliko časa traja razvoj tega raka, mi je odgovoril: "Sedem let."
Tako lahko praktično ves čas, ko sem bil v Essexu, in pred tem sem imel enkrat krvavitev, pri kateri se je začel rak na črevesju.
Kako je mogoče, da je tako neuspešen poskus predstavljen kot "verodostojna raziskava"?
Zakaj bi tako izkušena ekipa pri svojem delu delala tako osnovne in očitne napake?
Ali je to morda povezano s tistimi, ki so zagotovili finančna sredstva?
Poskus v Essexu je eden od vrste poskusov, ki jih financira MTHR.
To podjetje upravlja in financira sama industrija mobilne telefonije.
Ali mi lahko poveste, kaj je MTHR in kako se MTHR financira?
Da, program MTHR skupaj financirata vlada Združenega kraljestva in industrija mobilne telefonije, da bi
raziskali morebitne škodljive učinke na zdravje, povezane s tehnologijo mobilne telefonije.
Vprašanje, kdo financira znanstvene raziskave, je občutljivo.
Poznam veliko znanstvenikov, ki, ko preberejo novo študijo, najprej odprejo zadnjo
platnico in preverijo, kdo jo je financiral.
Ali menite, da bi lahko prišlo do navzkrižja interesov v zvezi s financiranjem raziskav o
škodi s strani industrije mobilnih telefonov?
Seveda obstajajo možna navzkrižja interesov, zato je treba raziskovalni program te vrste skrbno upravljati.
Veliko sodelujem s telekomunikacijsko industrijo, saj kot predstavnik organiziram delo na področju
komunikacij, zato že dolgo govorim s temi ljudmi.
Mislim, da bi radi bili objektivni, vendar jih žene dobiček, zlasti na trgu, kjer se med seboj borijo za
tržni delež, zato lahko financirajo raziskave, vendar so zelo podobni farmacevtski industriji.
Zavedate se, da zaposlujejo ljudi, ki so že na njihovi strani.
Znanstveniki niso popzvezdniki; ne zaslužijo veliko denarja.
Imajo hiše, ki jih morajo financirati, in družine, za katere morajo skrbeti.
Kdo bi jih lahko krivil, če bi prišli do napačnih sklepov?
Druge zaposlitve ne morejo najti - vsaj tam ne.
Obstajajo psihološki pritiski, tudi brez pravega pritiska, ki so v posameznih primerih lahko prisotni ali ne.
Vsekakor pa je pomemben tudi psihološki pritisk, da se morajo prilagoditi in ugajati organizaciji, ki jih financira.
Se počutite dolžne?
Da, počutiš se dolžnega. Počutiš se dolžnega.
Obstaja nekaj res trdnih statističnih podatkov, ki kažejo, da študije o učinkih elektromagnetnih polj, ki jih financirajo
komunalna podjetja, torej industrija električne energije, brezžična industrija ali
industrija mobilne telefonije, financirajo le-ta.
Te študije so praviloma zelo negativne.
Neodvisno financirane študije na univerzah in podobno pa tega praviloma ne počnejo.
To je zahtevno področje raziskav.
Izvajanje tovrstnih študij ni enostavno, zaradi omejitev raziskav na ljudeh pa tudi ne bo popolnega raziskovalnega okolja.
Omejitve bodo vedno obstajale.
Ali je to prava bolezen? Da, vsekakor je.
Svetovna zdravstvena organizacija (WHO) trenutno navaja, da gre za resnično bolezen,
katere simptomi so lahko hudi in izčrpavajoči.
Podatki o preobčutljivosti na elektriko se gibljejo okoli 2-3 %.
To so ljudje, katerih življenje je zaradi te bolezni zelo prizadeto.
Kot sem že omenil, se 100 % ljudi nanj odziva na celični ravni.
To pomeni, da so posledice za zdravstveni sistem lahko zelo velike, če tega ne jemljemo dovolj resno ali ne prepoznamo.
Število ljudi z blago ali zmerno električnim občutkom pa je verjetno veliko večje, kot smo domnevali doslej.
.
Kaj to pomeni za nas?
To je kasetni posnetek eksperimentalne povezave med običajnim telefonom in edinstveno slušalko.
Tona za klicanje - in to je velik dosežek!
Eno je namreč prenašati pogovor, povsem drugo pa prenašati natančne digitalne informacije.
Zdaj je na voljo razširitev raziskovalnega inštituta v Chelmsfordu , ki je to tehniko izpopolnil.
Liz Charnock bi morala biti na drugi strani.
Z uvedbo mobilnih telefonov v osemdesetih letih prejšnjega stoletja je bilo potrebno omrežje anten.
Od takrat so telekomunikacijska podjetja postavila več kot 5 milijonov drogov po vsem svetu.
Ponosni so, da bodo ves zrak napolnili z mikrovalovnimi frekvencami, pri čemer niso opravili niti ene
študije, da bi se prepričali, da to ne bo imelo dolgoročnih škodljivih posledic za zdravje.
Zgradili so jih, ne da bi se prej prepričali o njihovi varnosti.
Hvala za pomoč.
Zelo neprijetno, kajne?
Ja, in tudi tam je ves čas, opazno je, da se ne ustavi.
Neprestano seva - prihaja iz jamborov - če vidite jambor, ste mu izpostavljeni.
Resnici na ljubo, tudi če niste, ste mu izpostavljeni na tej razdalji, saj gre skozi betonske stene
in podobno, zato je nekoliko utišan, vendar le malo.
200 do 300 metrov od jambora ste mu stalno izpostavljeni.
Če ga lahko slišite, to spremeni vse. Da. Kaj pa če bi ga lahko videli.
To bi bilo tako, kot da bi vsak dan videli smog.
Ali je čudno, da se je človeško telo začelo odzivati na smog umetnih frekvenc, ki nas nenehno
obkrožajo, ne da bi preverjali njihovo varnost?
To je bilo pred približno 10 leti. Bila sem stara 30 let.
V moji družini do zdaj ni bilo raka dojk. Imela sem zelo zdrav življenjski slog.
Dolga leta sem živel ob telefonskem drogu, takrat sedem let.
Od moje hiše je bil oddaljen 100 metrov.
Več let sem imel simptome, ki niso bili povezani z mastjo, saj takrat nisem vedel ničesar o preobčutljivosti na elektriko.
Imela sem omotico, težave s spanjem, glavobole, zbadajoče bolečine v glavi in pogosto sem hodila k zdravniku.
Rekli so mi, da gre za stres ali virus. Potem pa so mi nenadoma diagnosticirali raka na
dojki. To je bil največji šok v mojem življenju.
Najprej sem mislil, da imam samo smolo, da sem to jaz. Potem se je začelo zdravljenje.
V bolnišnici sem spoznal nekaj sosedov - živel sem v zelo majhni vasi.
Spoznala sem tudi sosede, mlade ženske - jaz sem bila najmlajša, stara trideset let, druge so
bile stare štirideset ali zgodnjih petdeset let.
Tam nas je bilo pet, vse hkrati v šestih mesecih z isto diagnozo raka na dojki.
V naši vasi je bilo okoli droga mobilne telefonije le 18 hiš.
Zato se je Eileen odločila, da bo začela izvajati raziskavo, da bi ugotovila, ali so tudi drugi trpeli zaradi nenadne bolezni.
Rezultat nas je pretresel. Veliko ljudi je poročalo o istih simptomih, za katerimi sem trpel že leta. Glavoboli, vrtoglavica.
V vasi pa so bile tudi druge mlade ženske, ki so imele težave s plodnostjo in predstopnje raka materničnega
vratu - ali ženska, ki je imela vozličke raka na dojkah.
Na tem območju so bile tudi druge vrste raka.
Sosed, ki je bil star le 51 let, je zbolel za boleznijo motoričnega nevrona in žal umrl. Če sem iskren: veliko zlo.
Prizadelo je 77 ljudi iz teh hiš.
Da, po ocenah približno 70 % tistih, ki so v preteklih letih doživeli biološke učinke - težave s
spanjem, kožne izpuščaje, grudice na prsih ali raka.
Da, to je imelo velik vpliv na ljudi v tej vasi.
Mislim, da je to velik problem po vsem svetu.
Od takrat smo ugotovili, da nismo edini, ki je zbolel za rakom v okolici drogov mobilne telefonije.
V bližini jamborov je veliko skupin rakovic.
Na kraju samem smo sodelovali z znanstvenikom, s katerim smo pregledali druge
drogove, ki so že dolgo stali na drugih območjih.
Opravili smo tudi druge raziskave in prav tako ugotovili večjo pojavnost raka.
Ob tolikšnem številu mobilnih telefonov in drogov ter milijardni vrednosti industrije mobilne telefonije bi upali, da
bo do zdaj ustanovljen strog vladni organ, ki bo skrbel za varno oddajanje v telekomunikacijski industriji.
Nekdo, ki določa stroge omejitve, ki ščitijo prebivalstvo - nekdo, ki zagotavlja, da je
to, čemur smo izpostavljeni, popolnoma varno.
Na žalost tega ni. Imamo pa ICNIRP.
ICNIRP je bila ustanovljena v Evropi pred približno 20 leti za preučevanje neionizirajočega sevanja.
To je Mednarodni odbor za varstvo pred neionizirnimi sevanji, katerega naloga je pregledati
vso objavljeno literaturo in jo v bistvu povzeti:
To zagotovo trdi znanost.
Ne moreš biti izvoljen vanjo. Vanj ste povabljeni, če ste eden od favoritov.
Zato jo vedno določa industrija, saj so njene korenine tam.
Torej imamo merilo, ki so ga določili in ga je sprejela večina evropskih držav, priporoča pa ga tudi
Evropska komisija, vključno s strokovno komisijo.
Vendar te priporočene vrednosti temeljijo na načinih gradnje, za katere vemo, da imajo svoje
vzroke in posledice pri visokofrekvenčnem sevanju.
Edini scenarij, ki zdaj obstaja v smislu energije, ki nas obdaja na isti frekvenci kot sevanje mobilnih telefonov, drogov mobilne
telefonije in brezžičnih telefonov - vseh različnih komunikacijskih naprav, ki jih uporabljamo vsak dan -
je enak tistemu, ki ga poznamo iz mikrovalovnih pečic.
Če uporabimo dovolj energije in jo koncentriramo na dovolj majhnem območju, segrejemo tkivo, nato
pa segrejemo vse, kar ima določeno količino vode.
Nobena od sedanjih priporočenih vrednosti nima nobene zveze s kroničnimi zdravstvenimi
poškodbami ali rakom. Nobena od njih, niti ena.
Vsi so usmerjeni v toplotne učinke ali takojšnje učinke, kot so mravljinčenje kože, trzanje obrvi ali kaj podobnega.
Nihče ne more ugotoviti dolgoročne škode za zdravje.
Torej, pod 40 je to nepomembno, brez pomena...
To je nesmiselno. Ni namena zaščititi pred dolgoročnimi škodljivimi vplivi na zdravje.
ICNIRP je ... no, ICNIRP je popolnoma nesmiseln.
Na primer: Če želite zagotoviti, da v šoli nihče ne bo prekoračil omejitve hitrosti, nastavite
omejitev hitrosti na 10.000 kilometrov na uro.
Tako se ga bodo vsi držali in nihče ne bo vozil prehitro.
Mimo šole lahko vozite s hitrostjo 999 km/h in "mejna vrednost" je upoštevana.
Svetovalni odbor ni ustanovljen za pregledovanje dokazov z namenom zaščite javnosti.
Torej ICNIRP v resnici obstaja samo zato, da zagotavlja 100-odstotna dejstva, in vse,
kar ni 100-odstotno dejstvo, ni njihova stvar.
Tako je. O tem se bosta pogovarjala, povzela bosta, kaj je, česa ni in kaj je treba še ugotoviti.
In to je bilo to. To so pustili tako. Nobenih priporočil - ničesar, ker se ne štejejo za odgovorne.
.
Daj, poskusil bom poklicati.
Ko poskušate koga poklicati, je prenos radijskih frekvenc v obe smeri skoraj stalen.
Ok, poskusimo. Oh, vau!
Takoj ko se poveže; to je način klica, to počne mobilni telefon.
To so valovi, ki gredo od mojega mobilnega telefona do bazne postaje in se od tam prenašajo?
To je pravzaprav to, kar ves čas počne vaš mobilni telefon, ko imate sprejem in uporabljate mobilni telefon.
Grozno.
To je pravzaprav tisto, kar vam mobilni telefon ves čas pošilja v glavo, ko kličete bazno
postajo in uporabljate telefon na ta način.
Težko si predstavljamo tehnologijo, ki je tako hitro prodrla v naša življenja kot mobilni telefon.
Pred petindvajsetimi leti je veljala le za trik.
Danes jih ima 4 milijarde ljudi.
V povprečju imajo otroci svoj prvi mobilni telefon pri osmih letih.
Mobilni telefoni delujejo tako, da pošiljajo in sprejemajo mikrovalovne frekvence iz bazne postaje.
Ko držite mobilni telefon ob ušesu, so vaši možgani neizogibno izpostavljeni tem valovom.
Ali se možgani odzovejo na ta učinek?
Nova ameriška študija je pokazala, da je temu zagotovo tako.
Dr. Nora Volkow je izvedla to študijo.
Dr. Volkow in njena ekipa so celo leto pregledovali 47 zdravih ljudi.
Udeleženci so imeli mobilne telefone na desnem in levem ušesu.
Eden je deloval, vendar je bil utišan, drugi pa je bil izklopljen.
Dr. Volkow je z opremo za slikanje možganov ugotovil, koliko glukoze bodo možgani porabili med izpostavljenostjo.
To je zelo občutljiv označevalec, ki pokaže, ali obstajajo spremembe v možganski aktivnosti, ki jih
lahko povzroči poživilo - v tem primeru mobilni telefon.
Ko so možgani stimulirani, porabijo glukozo, tako kot avtomobil porabi gorivo.
Izpostavljenost mobilnim telefonom za 15 minut je povezana s povečano porabo glukoze v možganih, kar pomeni, da so
možgani aktivirani z radijskimi frekvencami mobilnega telefona.
Na desni strani možganov, ki je bila zelo blizu antene, se je presnovna aktivnost najbolj
povečala v primerjavi z izklopljenim mobilnim telefonom.
Čeprav so radijske frekvence, ki jih oddajajo sedanje tehnologije mobilnih telefonov, zelo šibke,
lahko aktivirajo človeške možgane in povzročijo učinek.
Dr. Volkow je s poskusom pokazal, da se človeški možgani pri uporabi ugasnjenega mobilnega
telefona odzivajo na mikrovalove iz mobilnega telefona.
Metabolična reakcija pri vrednostih, ki so daleč pod dovoljeno mejo.
Mnogi trdijo, da je to nemogoče.
Odziv, ki ga je zabeležil Dr. Volkow, pa je šele na drugem mestu po velikem pomisleku:
Način, kako možgani dejansko absorbirajo to mikrovalovno sevanje. To je postalo znano kot vrednost SAR.
SAR pomeni specifično absorpcijo.
To je meritev, koliko radijskih valov absorbira človeško telo v določenem prostoru v določenem času.
Gre za merjenje učinka segrevanja, ki ga ima radijski oddajnik na človeško telo.
SAR se meri na naslednji način. Uporabi se umetna glava.
Napolnjena je z mešanico glukoze, ki naj bi predstavljala človeške možgane.
Testna naprava meri količino mikrovalovnega sevanja, ki prodre skozi lobanjo modela.
Vrednost SAR se nato izračuna na podlagi količine absorbirane energije.
Za EU je omejitev 2 vata na kilogram za povprečno 10 g tkiva.
Za ZDA je to 1,6 W/kg na 1 g povprečnega tkiva.
ZDA imajo strožjo zgornjo mejo kot EU, druge države, kot sta Avstralija in Nova Zelandija, pa uporabljajo omejitve EU.
Nekateri najbolj priljubljeni mobilni telefoni na trgu oddajajo toliko mikrovalovnega
sevanja, da je njihova vrednost SAR na skrajni meji.
Vsak milimeter lobanje pomaga zaščititi možgane pred mikrovalovnim sevanjem in tako zmanjša vrednost SAR mobilnega telefona.
Otroci v povprečju dobijo svoj prvi mobilni telefon pri osmih letih.
Osemletna lobanja je bistveno tanjša od lobanje odraslega človeka.
Upamo, da bodo mobilni telefoni preizkušeni pri debelini lobanje, ki je enaka debelini otroške lobanje.
Glava SAM je povprečno oblikovana in velika človeška lobanja.
Izmerili smo povprečje 10.000 meritev človeške glave in ustvarili fantomsko glavo SAM,
ki predstavlja povprečno človeško lobanjo...
Seveda je glava povprečnega človeka veliko večja od glave osemletnega otroka.
Ko smo povprašali podjetje, ki izdeluje fantomsko glavo SAM, smo ugotovili, da je resnica še hujša.
Testni model SAM ni zgolj povprečje 10.000 ljudi, temveč povprečje 10.000 vojakov ameriške vojske.
Osebje ameriške vojske ima zagotovo večje in debelejše glave od povprečnega osemletnika.
Če bi mobilne telefone preizkusili na lobanji osemletnika, bi jih večina verjetno odpovedala.
Kdo določa smernice?
To so ljudje iz odbora ICNIRP.
Ljudje, ki delajo na mobilnih telefonih, so bioinženirji.
Nimajo pojma, kaj se dogaja v živi celici, a o tem govorijo s pretirano vzvišenostjo.
Domnevajo, da je edina stvar, ki lahko vpliva na dobro počutje živega organizma, ta, ali je dovolj močna, da segreje tkivo.
To je tako, kot da bi rekli: "Vemo, da bo jajce trdo, če ga skuhamo."
Ne zavedajo pa se, da se bo jajce spremenilo v piščanca, če ga ne bodo skuhali.
Nimajo niti najmanjšega pojma, kako se to zgodi. A še vedno govorijo, kot da vedo.
Svetovna zdravstvena organizacija je leta 2011 spremenila razvrstitev nevarnosti mobilnih telefonov in jih ponovno
razvrstila kot verjetno rakotvorne za ljudi - zaradi povečanega tveganja za razvoj glioma, vrste
možganskega tumorja, ki je povezan z uporabo mobilnih telefonov.
Kaj je bil povod za to nenadno spremembo statusa?
Opravljenih je bilo nešteto študij o možnih učinkih mobilnih telefonov na zdravje.
Nekateri kažejo učinek. Pri nekaterih ni nobenega.
Najbolj prepričljivo študijo pa je opravil Lennart Hardell.
Vodil je najobsežnejšo in najtemeljitejšo raziskavo, ki je bila kdaj koli izvedena.
Svoje delo je združil z delom drugih avtorjev z vsega sveta.
Od začetka devetdesetih let prejšnjega stoletja so analizirali telefonske navade več kot 2000 ljudi po vsem svetu.
osebe s tumorji, kot sta astrocitom in akustični nevrom, možganska tumorja, ki sta zaradi bližine
zraka najbolj povezana z uporabo mobilnih telefonov.
Rezultati so šokantni. Ugotovili so, da uporaba mobilnih telefonov dejansko povečuje tveganje za nastanek možganskega tumorja.
Ugotovili so tudi, zakaj prejšnje študije niso pokazale nobenih učinkov.
Mislim, da je več dokazov, da je rakotvorna, kot le, da je morda rakotvorna.
Vendar mislim, da ga na neki način razumem, saj večina rakov, ki prihajajo, še ni nastala.
Ljudje še ne uporabljajo mobilnih telefonov dovolj dolgo, da bi se pokazal pravi učinek.
Tako kot pri drugih rakotvornih snoveh je treba počakati vsaj deset let, da se pokažejo posledice izpostavljenosti.
Ker se je eksplozija mobilnih telefonov začela šele konec devetdesetih let prejšnjega stoletja, ni presenetljivo,
da se učinki šele začenjajo kazati. In to prav zdaj.
Kaj torej telekomunikacijska industrija počne, da bi svoje uporabnike zaščitila pred možganskim tumorjem?
Pogled v varnostne priročnike kaže, da jih bolj skrbi lastna zaščita.
Ta model brezžične naprave izpolnjuje zakonske zahteve glede izpostavljenosti radijskim valovom. Če se uporablja,
kot je opisano v tem poglavju, izpolnjuje zakonske smernice.
Napravo BlackBerry držite vsaj 2,5 cm stran od telesa, vključno s trebuhom nosečnic in najstnikov! Skrajšajte čas klica!
Na zadnji strani skoraj vsakega mobilnega telefona so navodila, kako daleč od telesa ga morate držati.
Navodila, ki so v večini primerov popolnoma nepraktična.
In kaj se zgodi, ko telekomunikacijska industrija financira raziskave o škodi, ki jo povzroča?
Ta raziskava ugotavlja, da uporaba mobilnih telefonov vpliva na razvoj raka.
Vendar te raziskave običajno zadržijo zase.
Preprosto ne vemo, kaj shranjujemo z elektromagnetnimi polji, saj so učinki večinoma dolgoročni,
poleg tega pa smo, kot pravite, izpostavljeni vsemu.
In celovito zanašanje na te izpostavljenosti.
Samo še ne razumemo povsem, kaj počnemo.
Čeprav epidemiologija jasno kaže, da uporaba mobilnega telefona povečuje tveganje za razvoj možganskega tumorja.
Ljudje iz ICNIRP morajo videti jasen vzrok in posledico; kako se to zgodi, kakšen je mehanizem in kako točno je rak povzročen.
Morda se zdi samoumevno, da bo bitje, ki je tako prilagojeno frekvencam Zemlje in tako občutljivo na njeno magnetno polje,
naravno reagiralo na mikrovalove, ki jih je ustvaril človek.
Toda telekomunikacijska industrija že leta brani svoje ukrepe z istim vprašanjem.
Izkazalo se je, da so postavili napačno vprašanje.
Odgovor je: melatonin.
Veste, melatonin je hormon in verjeli ali ne, proizvaja se v možganih.
Nastaja v epifizi v možganih in ima v primerjavi z vitamini, na primer, zelo močan antioksidativni značaj:
Melatonin je petkrat močnejši od vitamina C in dvakrat močnejši od vitamina E.
In se sprosti le ponoči.
Potrebujemo jo ponoči, saj takrat zaspimo in naši možgani obnavljajo celice v telesu.
Takrat začne delovati melatonin.
Vsak dan naše telo izgubi približno pol milijarde celic.
Ponoči naše telo te celice nadomesti s procesom, ki se imenuje celična mitoza, delitev celic.
Kaj počne: ujame tako imenovane proste radikale.
Ti prosti radikali so pravzaprav odvečni elektroni, ki ostanejo pri proizvodnji energije in jih moramo najprej obnoviti.
Vsako noč, ko se naše telo obnavlja, nastane na milijone prostih radikalnih celic kot stranski produkt celične mitoze.
Ti prosti radikali napadajo zdrave celice.
Na splošno velja, da je celica s prostimi radikali glavni vzrok ali dejavnik večine rakavih obolenj.
Najpomembnejša obramba našega telesa pred temi prostimi radikali je najmočnejši antioksidant: melatonin.
Vstopa v krvni obtok in deluje kot naravni antioksidant, naravno sredstvo proti raku.
Melatonin je zelo, zelo močno sredstvo proti raku.
Deluje kot tako imenovani onkostatik, ki vas ščiti pred rakom.
Poleg tega uravnava ritem spanja in budnosti, tako da se lahko dobro naspite in dobite pravi odmerek melatonina.
Je molekula, ki preprečuje staranje. Z drugimi besedami, odstranjuje proste radikale in kožo naredi mlajšo.
V našem laboratoriju imamo 12.000 študij, ki smo jih zbrali v preteklih letih, in to je več študij, kot jih je
bilo kdaj koli objavljenih o paracetamolu, ki je pogosto uporabljeno zdravilo proti glavobolu.
Znanstveno zanimanje za melatonin je precej večje kot za paracetamol.
Kakšne so posledice zmanjšanega izločanja melatonina?
Da, če imate zmanjšano količino melatonina, se vaš imunski sistem poslabša.
Na začetku imate težave s spanjem, tj. ne morete zaspati, če pa zaspite, ne morete več zaspati.
Morda imate težave s srcem, saj melatonin ščiti tudi vaše srce.
Poleg tega ste veliko bolj dovzetni za bolezni, ker vaš imunski sistem ne deluje optimalno.
To je nekaj stvari, ki se zgodijo, če imate znižano raven melatonina.
Povprečna ženska z rakom dojk ima na primer le desetino melatonina v primerjavi z normalno žensko njene starosti.
Pri ljudeh z rakom na prostati pa je melatonina za polovico manj, kot bi ga morali imeti.
Pri avtističnih otrocih je raven melatonina za polovico nižja, kot bi morala biti.
Zmanjšanje melatonina pri delavcih, ki delajo v nočni izmeni, ker delajo ponoči in so izpostavljeni svetlobi.
Ponoči ne proizvajajo melatonina in je znano, da povečujejo tveganje za nastanek raka dojk za 50 %.
Mednarodna agencija za raziskave raka IARC pa je postopoma uvrstila nočno izmensko delo kot
verjetno rakotvorno zaradi tega zmanjšanja melatonina.
Številne študije kažejo, da imajo ljudje, ki delajo v nočnih izmenah, ali slepi ljudje
drugačno stopnjo raka kot povprečno prebivalstvo.
Večina teh študij potrjuje, da pomanjkanje ali zmanjšana raven melatonina negativno vpliva na zdravje.
Ker se telo obnavlja le ponoči, se melatonin proizvaja le, ko epifiza zazna, da ni svetlobe.
In kaj se zgodi; epifiza je občutljiva na svetlobo.
Nahaja se točno tam, kjer možgani sprejemajo signale iz oči in se križajo v točki na sredini.
Imenuje se suprakiazmatično jedro.
Od tam gredo povezave neposredno v epifizo in ji sporočajo, ali je svetloba prisotna ali ne.
Ko je prisotna svetloba, hkrati pride do motenj signalov, ki jih možgani želijo poslati našim celicam, da jih popravijo.
Zato ni smiselno, da možgani pošiljajo signale celicam, naj se popravijo, če je motenj toliko, da jih ne bi slišale.
Zato čakajo, možgani čakajo, da se stemni.
Katere raziskave so pokazale, da električna, magnetna ali radijska polja vplivajo na proizvodnjo melatonina?
Da, ameriški inštitut Battelle se s to temo veliko ukvarja že od konca sedemdesetih let prejšnjega stoletja.
In njegovi znanstveniki, Barry Wilson, Dick Stevens in drugi, so začeli razmišljati o tem, saj vemo, da
možgani prenehajo proizvajati melatonin, ko prižgemo luč.
Zato so pomislili, da naši možgani morda ne morejo razlikovati med električnimi polji, ki jih umetno ustvarjamo,
in naravno svetlobo, za katero vsi vemo, da je prisotna čez dan, saj čez dan ne proizvajamo melatonina.
Za to obstajajo zelo dobri biološki razlogi.
Zato so menili, da bodo ta električna polja zavirala sintezo melatonina, kar bo povzročilo nastanek raka,
zlasti raka dojk pri ženskah, saj ne bodo imele več imunološke zaščite, ki jo običajno imajo.
Torej možgani interpretirajo radijske valove kot svetlobne valove?
Da, ne moremo jih ločiti.
.
Hipotezo, da epifiza ne more razlikovati med frekvencami svetlobe in umetnimi frekvencami, so
v vsakem primeru dokazale številne raziskave.
Neposredni zaviralni učinki šibkih magnetnih polj (50 Hz in 16 2/3 Hz) na sintezo melatonina v
epifizi djungarskih hrčkov (Phodopus sungorus)
Rezultati te študije kažejo, da nizkofrekvenčna magnetna polja lahko zmanjšajo proizvodnjo
melantonina v izoliranih epifiznih žlezah hrčkov.
... zmanjšanje proizvodnje melantonina ...
... Učinki elektromagnetnih polj na fotofazno raven melatonina v obtoku pri ameriških poljskih škrjančkih ...
Zaključek: elektromagnetna polja so vplivala na plazemski melatonin pri samcih ameriških postovk, ...
EMP lahko vplivajo na njihove migracije ...
... Odsotnost kroničnega učinka izpostavljenosti kratkovalovnim radiodifuznim signalom na
koncentracijo melatonina v slini pri kravah molznicah.
Tako je akutni učinek elektromagnetnega polja na koncentracijo melatonina ...
Magnetno polje 0,5 G, 60 Hz zavira proizvodnjo melatonina v pinealocitih.
... povprečno 46-odstotno zmanjšanje proizvodnje melatonina v pinealocitih, ki jo povzroča noradrenalin. Rezultati
podpirajo hipotezo, da lahko izpostavljenost EM povzroči supresijo melatonina v epifizi z vplivom na posamezne celice.
izpostavljenost povzroča zaviranje melatonina
v epifizi,
z vplivom na posamezne celice.
EMP/EMR zmanjšuje melatonin pri živalih in ljudeh Dr. Neil Cherry 2. september 2002 Sedemnajst študij kaže, da izpostavljenost ELF
in RF/MW zmanjšuje melatonin. V šestnajstih študijah so pri ljudeh opazili znatno
zmanjšanje melatonina zaradi elektromagnetnega sevanja.
Ali menite, da je dokazano, da električna in magnetna polja ter radijski valovi vplivajo na proizvodnjo melatonina?
Te raziskave, ki kažejo, da se raven melatonina pri kobilicah z izpostavljenostjo zmanjšuje, da imajo divje štorklje, ki gnezdijo
na stavbah v bližini radijskih drogov, manj potomcev kot štorklje daleč od radijskih drogov, raziskave na
mravljah, čebelah in pticah različnih vrst ter raziskave na morskih sesalcih, vse kažejo v isto smer.
Obstajajo pa tudi laboratorijske študije celic v epifizi, ki dejansko sintetizirajo melatonin.
Raziskujem vpliv magnetnih polj na te celice.
Magnetna polja na vseh stopnjah popisa melatonina dokazano ovirajo njegovo tvorbo.
Dokazi so torej jasni glede vseh vidikov proizvodnje melatonina, zaviranja proizvodnje melatonina z magnetnimi polji.
Raziskava resnično zajema vse vidike te poti.
Bi rekli, da je dovolj prepričljiv?
Da, rekel bi, da je to prepričljivo.
Domiselna lastnost našega telesa je, da se zmore zoperstaviti proizvodnji prostih radikalov s proizvodnjo melatonina.
V sebi smo ustvarili natančno ravnovesje, popoln obrambni sistem.
Naše telo je potrebovalo milijone let, da je izpopolnilo to tehniko.
Tehnika, ustvarjena na podlagi okolja, v katerem smo se razvili.
Toda ali se naše okolje v zadnjih desetletjih ni eksponentno spremenilo?
S prostim očesom se zdi, da je svet enak, vendar je na celični ravni to največja okoljska
sprememba, ki se je kdajkoli zgodila v našem življenju.
Očitno je, da bi tako velikanska sprememba neizogibno porušila tako občutljivo ravnovesje.
Če naše telo ne proizvaja prave količine melatonina, so posledice lahko usodne.
Znanstveniki po vsem svetu danes menijo, da so prosti radikali lahko vzrok ali dejavnik vseh znanih bolezni. Ne le raka.
Na začetku 20. stoletja je bila otroška levkemija medicinska redkost.
Od takrat se je število primerov otroške levkemije le še povečalo.
Vsako leto se poveča za približno dva odstotka.
To velja tudi za številne druge bolezni: Avtizem, možganski tumorji, rak.
V desetem stoletju 20. stoletja je bilo število rakavih obolenj verjetno le za polovico višje kot danes.
Študije in znanstvene raziskave o izpostavljenosti elektromagnetnim poljem in sevanjem, ne le
električnim vodom, temveč tudi radijskim in mikrovalovnim poljem, povezujejo tudi številne druge bolezni.
V zadnjih 50 letih smo bili potopljeni v ocean elektromagnetnega sevanja. Obdaja nas povsod.
Neviden, ne moremo ga videti. Toda vemo, da je tam.
Vsakič, ko uporabiš mobilni telefon, veš, da je tam.
Zelo težko je vrniti čas nazaj. Nemogoče.
Vendar se moramo zavedati teh vplivov na zdravje, da se lahko odločimo za varnostne ukrepe.
Če to želimo, moramo.
(opomba: objavljeno na YouTubu leta 2013)].
Morda nismo bili dovolj pozorni.
Ena od stvari, ki se zdaj dogaja, je avtizem, ki ga imenujemo s pravim imenom: motnja avtističnega spektra.
Ali menite, da smo v znanosti prišli do točke, ko skorajda nimamo več kontrolne skupine, s katero bi lahko testirali te stvari,
saj ima skoraj vsakdo mobilni telefon, skoraj vsakdo ima Wi-Fi in skoraj vsakdo je izpostavljen elektromagnetnim poljem?
Da, prihajamo do točke, ko je toliko ljudi izpostavljenih elektromagnetnim poljem mobilnih telefonov in brezžičnega
interneta, da nimamo več kontrolne skupine, ki bi lahko ugotovila razliko med zdravjem ljudi, ki so jim
izpostavljeni, in zdravjem ljudi, ki jim niso izpostavljeni.
Če lahko naredim analogijo:
Ugotovili smo, da kajenje lahko povzroči pljučnega raka.
To pa zato, ker nekateri ljudje niso kadili in so predstavljali kontrolno skupino.
Če bi vsi kadili, ne bi nikoli ugotovili, da kajenje lahko povzroči pljučnega raka.
Za pljučnim rakom bi umrli vsi in bolezen bi bila priznana kot nacionalna bolezen, ne da bi bila povezana s kajenjem.
Z motnjami mobilnih telefonov izgubimo vse tiste dele prebivalstva, ki jim niso izpostavljeni.
Tudi tisti, ki nimajo mobilnega telefona, so obkroženi s sevanjem mobilnih telefonov; v trgovini, na vlaku, kjer koli so!
Ne gre samo za "kanarčke v rudniku", kot sem jaz. .
In končno, če preprosto povečamo elektromagnetna polja v ozračju, kar dejansko počnemo, in imamo zdaj
milijonkrat več elektromagnetnih polj, mikrovalov v okolju, kot smo jih imeli pred 30 leti.
Na neki točki bo to začelo vplivati tudi na vas!
Zelo težko je reči, kje bomo čez 15 let.
Vendar bi rekel, da smo šele v zadnjih nekaj letih spoznali, koliko ti škodljivi učinki stanejo prebivalstvo.
Potem se bomo zbudili in poiskali vzroke. In nekaj bomo morali storiti v zvezi z vzroki.
Smo iznajdljiv in hkrati zapleten organizem.
Način delovanja našega telesa ni naključen niti ni nastal čez noč.
Kot vsa druga živa bitja na tem planetu smo se prilagodili okolju, v katerem živimo.
Okolje, v katerem že od nekdaj obstaja občutljivo ravnovesje med polji in resonancami.
Ti pojavi nas ne le obkrožajo, temveč nas tudi oblikujejo.
Celice našega telesa se med seboj sporazumevajo s svetlobnimi frekvencami, tako kot naša DNK za
razmnoževanje uporablja elektromagnetne frekvence.
Bistvo vsega tega so protoni in elektroni, pozitivno in negativno polarizirani, zaradi česar je vse življenje magnetno.
Tako kot vse življenje smo tudi mi opremljeni s kriptokromskimi celicami, ki nam omogočajo
zaznavanje teh polj na način, ki ga komaj razumemo.
Smo bitja frekvence, elektrike, svetlobe in magnetizma.
Da je to postal, je trajalo milijone let; proces, ki se je začel s prvo celico.
Čeprav smo sprejeli brezžično tehnologijo in jo vključili v svoje vsakdanje življenje, ji naše telo na celični ravni ni sledilo.
Frekvence, ki nas zdaj obkrožajo, so našim celicam tako tuje, kot bi bile našim očem, če bi jih lahko videli.
Naši otroci se rodijo v svet, ki ga njihova telesa preprosto ne morejo razumeti.
Kam bo vse to pripeljalo?
Med snemanjem tega filma se tehnologija 4G širi po vsem svetu. Da bi to omogočili, se zvišujejo omejitve.
WLAN je na voljo v skoraj vsaki hiši, šoli in trgovini ter nas ves čas obdaja.
Telefonsko tehnologijo DECT lahko najdete v skoraj vsakem gospodinjstvu.
V času, ko je industrija odgovorna in bi morala biti previdna, kaže brezobzirno neupoštevanje našega dolgoročnega zdravja.
Denar vlada svetu.
In verjetnost, da se bodo zaradi tega zavedali, je približno enaka, kot je bila
verjetnost, da se bodo zavedali tobačne industrije.
Če bo torej prišlo do sprememb, ne bodo prišle od njih.
Priti mora od nas!
Preprosto moramo odpreti oči in prepoznati težavo.
Ali nameravate uporabiti MTHR za financiranje raziskav o vplivu radijskih valov na melatonin?
Če upoštevamo, da je to mehanizem, na katerega ljudje očitno opozarjajo, da mobilni
telefoni zmanjšujejo proizvodnjo melatonina.
Melatonin je antioksidant, če želite, sesalec prostih radikalov.
Ko objavimo raziskovalni predlog, kar počnemo prav zdaj, pri čemer poudarjamo področja posebnega interesa,
povabimo k oddaji prijav, predlogov v celotnem spektru.
Vendar jih je treba prednostno obravnavati skupaj z drugimi prejetimi vlogami. Na voljo imamo omejeno količino denarja.
Vendar trenutno ne načrtujemo raziskav na področju melatonina. Trenutno to ni prednostna naloga.
MTHR mora še vlagati v raziskave o vplivu mobilnih telefonov na melatonin.