Az Agenda 21 az ENSZ cselekvési programja, amelyet 182 ország fogadott el az 1992-es Rio de
Janeiró-i Környezetvédelmi és Fejlesztési Konferencián.
Konkrét fejlesztési és környezetvédelmi politikai ajánlásokat tartalmaz a 21. századra.
Az ENSZ által 2015-ben elfogadott 2030-as menetrenddel az Agenda 21 céljait a növekvő globális kihívásoknak
megfelelően továbbfejlesztették, és most már minden országra egyformán vonatkoznak.
A 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrend 17 kulcspontjának hivatalos célja az országok helyzetének romlása
elleni küzdelem és a világ javítása a fenntarthatóság jegyében.
Az ENSZ Közgyűlésének 2015-ös határozata így szól: "Eltökélt szándékunk, hogy megszabadítsuk az emberiséget
a szegénység és a nélkülözés zsarnokságától, és hogy meggyógyítsuk és megvédjük bolygónkat.
Eltökéltek vagyunk, hogy megtegyük azokat a bátor és átalakító lépéseket, amelyekre sürgősen szükség van
ahhoz, hogy a világot a fenntarthatóság és az ellenálló képesség felé vezető útra tereljük.
Megígérjük, hogy senkit sem hagyunk hátra ezen az úton, amelyre ma együtt indulunk."
A politikai programok közelebbi vizsgálata azonban azt mutatja, hogy azok következetesen teljesen más célokat
követnek, mint amilyeneket felületesen a lakosság elé tárnak.
A megtévesztés ezen aspektusát szem előtt tartva a Kla.TV alaposan megvizsgálta a 2030-as menetrend 17 kulcspontjából 12-t,
és "lefordította" őket, hogy a nézők világszerte összehasonlíthassák, mit is jelentenek a
gyakorlatban a pozitívan megfogalmazott célok:
1. cél: A szegénység minden formájának megszüntetése mindenütt.
 Ehelyett megfigyelhető, hogy egész népességeket tesznek függővé az állami támogatásoktól, ami azt eredményezi, hogy a
társadalmat fokozatosan a szocialista rendszer felé terelik.
A Nemzetközi Valutaalap (IMF) révén a nemzetek olyan adósságcsapdába esnek, amelyből soha nem tudnak kiszabadulni.
2. cél: Az éhezés felszámolása, az élelmezésbiztonság és a jobb táplálkozás elérése,
valamint a fenntartható mezőgazdaság előmozdítása.
 Megfigyelhető azonban, hogy a természetes, kisüzemi gazdálkodás tönkremegy, miközben a multinacionális vállalatok az ipari
mezőgazdaság, a géntechnológia és az agrokémiai szerek révén egyre inkább ellenőrzik a globális élelmiszertermelést.
3. cél: Az egészséges élet biztosítása és a jólét előmozdítása minden korosztály számára.
 Megfigyelhető azonban, hogy a kötelező védőoltásokat mindenütt bevezetik, a
természetes gyógymódokat pedig elnyomják vagy üldözik.
Ennek eredményeképpen az embereket egyre inkább a gyógyszeripar uralja, amelynek termékei bizonyíthatóan
betegebbé teszik a lakosságot, sőt csökkentik azt.
4. cél: inkluzív, méltányos és minőségi oktatás biztosítása és az egész életen át tartó
tanulás lehetőségeinek előmozdítása mindenki számára.
 Ehelyett meg kell jegyezni, hogy az oktatás színvonala világszerte csökken,
különösen az Agenda 21 és a 2030 eredményeképpen.
Az oktatási normák és a "közös mag" felé történő nevelés segítségével a lakosságot már fiatal korától kezdve
manipulálják, hogy az emberek kritikátlanok legyenek, mindent elfogadjanak, és ennek eredményeképpen passzívak maradjanak.
5. cél: A nemek közötti egyenlőségen keresztül minden nő és lány képessé tétele az esélyegyenlőség és az önrendelkezés elérésére.
 Ehelyett meg kell jegyezni, hogy a természetes, hagyományos családi és életformák felbomlanak, a nőket olcsó
munkaerőnek használják, a gyerekeket pedig az állam neveli.
 Mi is évtizedek óta közeledünk a nemek nélküli társadalom céljához.
Miközben a feminizmust népszerűsítik, minden férfi jellemzőt elnyomnak.
 A transznemű ideológia népszerűsítése drasztikusan megnövelte a nemváltoztatások számát a fiatalok körében, ami végső soron
azt jelenti, hogy a reprodukciót is ellenőrizheti az állam.
6. cél: A víz és a szennyvízelvezetés elérhetőségének és fenntartható kezelésének biztosítása mindenki számára.
 Meg kell azonban jegyezni, hogy a világ vízkészletének 90%-át a nyersanyagipar fogyasztja, amelyet a
multinacionális vállalatok uralnak, miközben a vízellátás privatizációja világszerte előrehalad.
Ma számos multinacionális vállalat uralja a globális vízpiacokat, egyre inkább luxuscikké téve a vizet, ugyanakkor
megakadályozva a lakosság önellátását és függetlenségét.
7. cél: megfizethető, megbízható, fenntartható és korszerű energiához való hozzáférés biztosítása mindenki számára.
 Tény azonban, hogy például Németországban a megújuló energiaforrások elterjedése masszívan megemeli az
áramárakat, és ezt különösen a fogyasztóknak kell megfizetniük.
8. cél: A fenntartható, inkluzív és fenntartható gazdasági növekedés, a teljes és produktív
foglalkoztatás és a tisztességes munka mindenki számára.
 Megfigyelhető azonban, hogy a globalizáció eredményeként a nemzetközi vállalatok egyre inkább diktálják a
munkakörülményeket, könyörtelenül kizsákmányolják az embereket, és ezzel egyidejűleg nagymértékben
átveszik vagy tönkreteszik a kisebb vállalatokat.
Például csak az öt legnagyobb internetes csoport az elmúlt tíz évben 436 vállalatot vásárolt fel 131 milliárd dollár értékben.
Ennek eredményeként végül csak néhány vállalat marad meg.
9. cél: Rugalmas infrastruktúra kiépítése, az inkluzív és fenntartható iparosítás előmozdítása és az innováció ösztönzése.
 Meg kell azonban jegyezni, hogy számos országban zajlik az iparosítás leépítése, ami egyes esetekben
a munkanélküliség jelentős növekedését eredményezi.
Ugyanakkor számos országot "támogatott" hitelekkel túladósodásba, azaz adósságcsapdába csábítottak.
Az eredmény a hazai erőforrások, az infrastruktúra és a munkaerő eladása.
10. cél: Az országok közötti egyenlőtlenségek csökkentése.
 Valentin Lang közgazdász tanulmányában 147 országban vizsgálta meg a globalizáció következményeit 1970 és 2014
között, és a következő kijózanító következtetésre jutott:
Bár az országok közötti jövedelmi különbségek csökkennek, a lakosságon belüli jövedelmi különbségek egyre nagyobbak.
Miközben a jobban kereső felsőbb osztály jövedelme nőtt, az átlagemberek a nagy vesztesek.
Őket gyakran szegénységbe, éhezésbe és kilátástalanságba taszítják a nemzetközi
vállalatok, amelyek a globalizáció fő haszonélvezői.
Ezek a vállalatok könyörtelenül kizsákmányolják az országokat és azok lakosságát, ami az
egyenlőtlenségek növekedéséhez vezet az ígért csökkenés helyett.
11. cél: A városok és városnegyedek befogadóvá, biztonságossá, ellenállóvá és fenntarthatóvá tétele.
 Ehelyett azonban a biztonság nevében a lakosság teljes körű megfigyelését támogatják.
Például egyre több ország használ arcfelismerő technológiát a megfigyeléshez.
A városok nyilvános helyein az emberek arcát egy algoritmus automatikusan beolvassa és feldolgozza.
Emellett a szigorú fegyvertörvényeknek nagyobb biztonságot kell biztosítaniuk.
A valóságban azonban a fegyvertilalom egyetlen bűnözőt sem fegyverez le, hanem a törvénytisztelő
polgárokat, ami megakadályozza a népfelkeléseket, és csak az oligarchák biztonságát garantálja.
12. cél: Fenntartható fogyasztási és termelési minták biztosítása
 Ehelyett a büntető adók kivetésével az embereket arra kényszerítik, hogy elhagyják a bevált technológiákat.
Például a Németországban a fosszilis tüzelőanyagok fogyasztására kivetett CO2-adó miatt új széntüzelésű erőműveket
bontanak le, és más országokban folytatják a működést. Hasonló a helyzet a dízelüzemű járművekkel.
 Emellett a "Nagy Újraindítás" nevében lépésről lépésre készül a kínai mintájára kialakított szociális
hitelrendszer Németországban és a világ összes többi országában.
Ennek eredményeként bárki, aki nem a kormánynak megfelelően viselkedik, szabadságát és alapvető jogait
súlyosan korlátozhatják, beleértve a megélhetésének biztosítását, azaz az élelmiszervásárlást is.
Ennyit az állítólagos fejlesztések vizsgálatáról.
Következtetés: Ha most összevetjük a sok kitűzött és szépen megfogalmazott célt a tényleges fejleményekkel, akkor rájövünk,
hogy - ahogy a mondás tartja - ez egy téves címkézés esete.
Érdekes módon ugyanazt a szimbólumot használják a 2030-as menetrendhez, mint a WEF által tervezett "Nagy Újraindításhoz".
Ennek a globális helyzetnek a javulása azonban nem várható egy olyan önjelölt elittől, mint a Világgazdasági Fórum.
Éppen ellenkezőleg, az Új Világrendjük nem más, mint néhány pénzügyi oligarcha önmeggazdagodása a lakosság kárára.
Ezért van szükségünk egy új, mindentudatos világvezetésre, amelynek az emberekből kell kiindulnia.
A világ helyzetének kívánt javulása ezért a jól tájékozott lakosság közös feladata, amelynek késznek kell
lennie arra is, hogy személyes felelősséget vállaljon.