Agenda 21 je akcijski program ZN, ki ga je 182 držav sprejelo na konferenci o okolju in razvoju leta 1992 v Riu de Janeiru.
Vsebuje posebna priporočila za razvojno in okoljsko politiko v 21. stoletju.
Z Agendo 2030, ki so jo ZN sprejeli leta 2015, so bili cilji Agende 21 dodatno razviti v skladu z naraščajočimi
svetovnimi izzivi in zdaj veljajo enako za vse države.
Uradni cilj 17 ključnih točk Agende 2030 je preprečiti poslabšanje razmer v državah in
izboljšati svet pod predpostavko trajnosti.
Resolucija Generalne skupščine ZN iz leta 2015 se glasi: "Odločeni smo osvoboditi človeštvo tiranije revščine
in pomanjkanja ter ozdraviti in zaščititi naš planet.
Odločeni smo sprejeti drzne in preobrazbene ukrepe, ki so nujno potrebni, da bi svet usmerili na pot trajnosti in odpornosti.
Obljubljamo, da ne bomo nikogar pustili na cedilu, na katerega se danes podajamo skupaj."
Podrobnejši pregled političnih programov pa pokaže, da si dosledno prizadevajo za povsem drugačne cilje
od tistih, ki so površno predstavljeni prebivalstvu.
Ob upoštevanju tega vidika zavajanja je Kla.TV podrobno preučil 12 od 17 ključnih točk Agende 2030 in jih "prevedel",
da bi gledalci po vsem svetu lahko primerjali, kaj pozitivno oblikovani cilji dejansko pomenijo v praksi:
Cilj 1: odpraviti revščino v vseh njenih oblikah povsod po svetu.
 Namesto tega je mogoče opaziti, da so celotne populacije odvisne od državnih subvencij, zaradi česar
se družba postopoma usmerja v socialistični sistem.
Preko Mednarodnega denarnega sklada (MDS) se države ujamejo v dolžniške pasti, iz katerih se ne morejo nikoli rešiti.
Cilj 2: odpraviti lakoto, doseči zanesljivo preskrbo s hrano in boljšo prehrano ter spodbujati trajnostno kmetijstvo.
 Vendar pa je mogoče opaziti, da se uničuje naravno, majhno kmetijstvo, hkrati pa multinacionalne korporacije z industrijskim
kmetijstvom, genskim inženiringom in agrokemikalijami vse bolj nadzorujejo svetovno proizvodnjo hrane.
Cilj 3: Zagotoviti zdravo življenje in spodbujati dobro počutje za vse v vseh starostnih obdobjih.
 Vendar pa lahko opazimo, da se vsesplošno uvaja obvezno cepljenje in da se naravne
metode zdravljenja zatrejo ali preganjajo.
Zato ljudi vse bolj obvladuje farmacevtska industrija, katere izdelki dokazano zmanjšujejo število
bolnikov in celo zmanjšujejo število prebivalcev.
Cilj 4: Zagotoviti vključujoče, pravično in kakovostno izobraževanje ter spodbujati
možnosti vseživljenjskega učenja za vse.
 Treba pa je opozoriti, da se stopnja izobrazbe po vsem svetu znižuje, zlasti zaradi Agende 21 in Agende 2030.
S pomočjo izobraževalnih standardov in vzgoje za "skupno jedro" se že od zgodnjega otroštva manipulira s
prebivalstvom, tako da ljudje postanejo nekritični, sprejemajo vse in posledično ostanejo pasivni.
Cilj 5: Z enakostjo spolov omogočiti vsem ženskam in dekletom, da dosežejo enake možnosti in samoodločbo.
 Namesto tega je treba opozoriti, da se naravne, tradicionalne družinske in življenjske ureditve ukinjajo, ženske se
uporabljajo kot poceni delovna sila, otroke pa vzgaja država.
 Tudi mi se že desetletja približujemo cilju družbe brez spola.
Medtem ko se promovira feminizem, se vse moške lastnosti zatrejo.
 Spodbujanje ideologije transseksualnosti je drastično povečalo število sprememb spola med mladimi, kar
pomeni, da lahko država nadzira tudi razmnoževanje.
Cilj 6: Zagotoviti razpoložljivost in trajnostno upravljanje vode in sanitarij za vse
 Vendar je treba opozoriti, da 90 % vode na svetu porabi industrija surovin, ki jo obvladujejo multinacionalke,
hkrati pa po vsem svetu poteka privatizacija oskrbe z vodo.
Danes na svetovnih trgih z vodo prevladujejo številne multinacionalne korporacije, ki vodo vse bolj
spreminjajo v luksuzno dobrino, hkrati pa prebivalstvu preprečujejo, da bi postalo samozadostno in neodvisno.
Cilj 7: Zagotoviti dostop do cenovno dostopne, zanesljive, trajnostne in sodobne energije za vse.
 Dejstvo pa je, da na primer v Nemčiji širjenje obnovljivih virov energije močno zvišuje cene
električne energije, kar morajo plačati predvsem potrošniki.
Cilj 8: Spodbujanje trajnostne, vključujoče in trajnostne gospodarske rasti, polne in
produktivne zaposlenosti ter dostojnega dela za vse.
 Vendar je mogoče opaziti, da mednarodne korporacije zaradi globalizacije vse bolj narekujejo delovne pogoje,
neusmiljeno izkoriščajo ljudi in hkrati v velikem obsegu prevzemajo ali uničujejo manjša podjetja.
Samo pet največjih internetnih skupin je na primer v zadnjih desetih letih prevzelo 436 podjetij v vrednosti 131 milijard USD.
Zato bo na koncu ostala le peščica podjetij.
Cilj 9: Vzpostaviti odporno infrastrukturo, spodbujati vključujočo in trajnostno industrializacijo ter spodbujati inovacije.
 Vendar je treba opozoriti, da v številnih državah poteka deindustrializacija, zaradi
katere se je brezposelnost ponekod močno povečala.
Hkrati so številne države s "subvencioniranimi" posojili zvabili v prezadolženost, tj. dolžniško past.
Posledica tega je odprodaja domačih virov, infrastrukture in delovne sile.
Cilj 10: Zmanjšanje neenakosti med državami.
 Ekonomist Valentin Lang je v študiji preučil posledice globalizacije v 147 državah med letoma 1970 in
2014 ter prišel do naslednjega treznega zaključka:
Čeprav se razlike v dohodku med državami zmanjšujejo, se razlike v dohodku med prebivalci povečujejo.
Medtem ko so se dohodki višjega razreda z višjimi dohodki povečali, so navadni ljudje veliko izgubili.
Mednarodne korporacije, ki so glavne upravičenke globalizacije, jih pogosto pahnejo v revščino, lakoto in brezperspektivnost.
Te korporacije neusmiljeno izkoriščajo države in njihovo prebivalstvo, zaradi česar se
neenakost namesto obljubljenega zmanjšanja povečuje.
11. cilj: mesta in soseske naj bodo vključujoče, varne, odporne in trajnostne.
 Toda namesto tega se v imenu varnosti spodbuja popoln nadzor prebivalstva.
Vse več držav na primer za nadzor uporablja tehnologijo prepoznavanja obrazov.
Na javnih mestih v mestih se obrazi ljudi samodejno skenirajo in obdelajo z algoritmom.
Poleg tega bi morali strogi zakoni o orožju zagotoviti večjo varnost.
V resnici pa prepovedi orožja ne razorožijo niti enega kriminalca, temveč le državljane, ki spoštujejo zakone, kar
preprečuje ljudske upore in zagotavlja le varnost oligarhov.
12. cilj: Zagotoviti trajnostne vzorce potrošnje in proizvodnje
 Namesto tega so ljudje s kazenskimi davki prisiljeni opustiti preizkušene tehnologije.
Na primer, zaradi davka na CO2 na porabo fosilnih goriv v Nemčiji se nove elektrarne na premog razstavljajo in nadaljujejo z
obratovanjem v drugih državah. Podobno je z dizelskimi vozili.
 Poleg tega se v imenu "velike ponastavitve" tako v Nemčiji kot v vseh drugih državah po svetu korak za korakom
pripravlja sistem socialnih kreditov po vzoru kitajskega.
Zato so lahko vsakomur, ki se ne obnaša v skladu z vlado, močno omejene svoboščine in osnovne pravice, vključno z
možnostjo, da si zagotovi preživetje, tj. da si kupi hrano.
Toliko o preiskavi domnevnih izboljšav.
Zaključek: Če zdaj primerjamo številne želene in lepo oblikovane cilje z dejanskim razvojem, ugotovimo,
da gre - kot se reče - za goljufijo pri označevanju.
Zanimivo je, da se za Agendo 2030 uporablja isti simbol kot za "veliki ponovni zagon", ki ga načrtuje WEF.
Vendar od samooklicane elite, kot je Svetovni gospodarski forum, ni mogoče pričakovati izboljšanja tega globalnega položaja.
Nasprotno, njihov novi svetovni red ni nič drugega kot bogatenje peščice finančnih oligarhov na račun splošne javnosti.
Zato preprosto potrebujemo novo, vsega se zavedajoče svetovno vodstvo, ki mora izhajati iz ljudi.
Vsako želeno izboljšanje razmer v svetu je torej skupna naloga dobro obveščenega prebivalstva, ki mora
biti pripravljeno prevzeti tudi osebno odgovornost.