Magként hullsz a földbe,
borult, gyakran nyomott, fény nélkül -
Gyakran kétségbeesett, lemondó, mert semmi sem történik,
remény nélkül, erő nélkül, látás nélkül.
Csodák másképp nem történnek,
egyedül, hatalom és erő nélkül.
A hibákat maga tölti fel, és örömmel elfogadja az árat,
mert tudod, hogy az isteni növekszik.
Állj fel és emeld fel a hangod, állj fel és mutasd meg az arcod.
Túlnősz önmagadon, gyökereid mélyek és szilárdak.
Most már nem félsz sem a haláltól, sem az ördögtől!
Mit tudok egyedül mozgatni, mit tudok egyedül csinálni?
kérdezed magadtól, megfordulsz és nem hiszel a szemednek -
annyi isteni nő a reggeli fényben!
Minden rólam szól, most mindenki rám és rád néz, egy szívben egyesülve.
Ami hiányzik, ami minket gyötör, azt nem ítélem meg,
, de minden hiányosságot töltsön ki saját maga.
Állj fel és állj szilárdan, amikor jön a vihar, állj szilárdan, légy velünk a fény -
amíg a sötétség elvonul és a vihar elvonul,
amíg az egész emberiség meg nem látja magában Istent.
Ismerd fel magad, ismerd fel, kik vagyunk, ismerd fel isteni természetedet!
Vedd a sorsot a saját kezedbe, magadért és minden országért!
és építs velünk egy új világot.
Állj fel és emeld fel a hangod, állj fel és mutasd meg az arcod.
Túlnősz önmagadon, gyökereid mélyek és szilárdak.
Most már nem félsz sem a haláltól, sem az ördögtől!
Állj és állj meg, ha jön a vihar, állj szilárdan, légy velünk világosság -
amíg a sötétség elvonul és a vihar elvonul,
amíg az egész emberiség meg nem látja magában Istent.
Amíg a sötétség el nem múlik, és a vihar el nem múlik,
amíg az egész emberiség meg nem látja magában Istent.