Задължителното ваксиниране - как историята се повтаря
Знаете ли, че борбата срещу задължителното ваксиниране не е ново явление?
Точно както преди повече от 100 години в световен мащаб се полагат усилия за въвеждане
на задължителна ваксинация срещу дребна шарка,
така и тогава вече е имало добре организирано съпротивително движение.
В книгата си "Impf-Friedhof" от 1912 г. инженерът и критик на
ваксинациите Хуго Вегенер документира повече от 36 000 увреждания
от ваксинации въз основа на отделни случаи.
В книгата са документирани следните факти:
Ваксинаторите, властите и правителствата се опитват
да отричат, да отричат и да демонизират очевидните
увреждания от ваксините като
последица с дързост, която надхвърля всички граници на допустимото.
Д-р Мед.
От друга страна, Селц от Баден Баден пише за един случай:
"Ако едно 5-месечно, преди това здраво дете развие нарастваща температура
в деня след ваксинацията, ако се диагностицират медицински бронхит, менингит и лимфаденит и ако
в рамките на 4 дни настъпи смърт вследствие на сърдечна парализа,
то това е толкова очевидно увреждане от ваксината,
че е необходима почти престъпна смелост, за да искаш да
отречеш тази причинно-следствена връзка.
" Подобни мнения изразиха и няколко други лекари от Южна Германия.
Статистическите данни са били фалшифицирани, за да се
докаже, че дребната шарка е по-лека и причинява по-малко смъртни
случаи при ваксинираните, отколкото при неваксинираните хора.
Лекарите не се чувстват отговорни за действията си.
Ваксинаторите и здравните власти омаловажават последиците от ваксинациите.
Например в доклад на военен лекар хората, които са се разболели
след ваксинация, са докладвани като "болни от дребна шарка", въпреки
че очевидно става дума за странични ефекти от ваксинацията.
Още през XVIII в. е било известно, че ваксинацията не е разрешена по време на едра шарка, както
може да се прочете в официалния вестник на кралското правителство на Кьолн.
Въпреки това в епохата на дребната шарка около 1849 г. призивът за ваксинация е още по-силен.
В Италия едва ли е имало човек, който да не е бил имунизиран, но
именно там са регистрирани най-много огнища на дребна шарка.
В книгата авторът описва как хигиената и чистотата, добрата вентилация, чистото облекло и пълноценната
растителна диета предпазват от всякакви заболявания.
Доказателство за това е освобождаването на пруската армия
от едра шарка, което се дължи главно на повишената чистота с измиване и редуване
на душове и по-добрата вентилация в жилищните и спалните помещения на екипажа.
Родителите се питат защо трябва да излагат децата си на рисковете от ваксинацията, ако те така
или иначе са починали по време на епидемията?
По време на голямата епидемия от дребна шарка през 1870-1872 г. 96% от жертвите в Германия са ваксинирани.
Въпреки това през 1874 г. е приет Имперският закон за ваксинацията.
Въпреки че законът първоначално не предвиждаше принуда, тя все пак беше използвана.
Вегенер пише за ежедневното изкривяване на законите, за насилственото
налагане на догми и за налагането на истини с полицейска сила.
Можеше да се види как хората, лишени от права и беззащитни, са подвластни на милостта на държавата.
Вече нямаше право.
Хората питаха още тогава: Къде са юристите, съдиите и адвокатите?
Тъй като неефективността и опасностите от ваксините стават все по-известни, обществените
протести се разрастват в целия свят.
Едно от най-големите събития на века се случва през 1885 г. в
английския индустриален град Лестър.
Хората там показаха как е възможно
да се противопоставят на настояването на тиранично правителство за задължителни ваксинации.
Чрез кампания от ненасилствени протести и гражданско неподчинение
те успяват да направят законите за ваксинация практически невалидни.
В крайна сметка правителството на Лестър е сменено и задължителната ваксинация е отменена.
Предвид заплахата от въвеждане на общо изискване за ваксинация срещу коронавирус през есента на 2022 г. възниква въпросът дали човечеството ще бъде готово да се поучи от историята?