Povinné očkování - jak se historie opakuje
Víte, že boj proti povinnému očkování není novým fenoménem?
Stejně jako před více než 100 lety probíhaly celosvětové snahy
o zavedení povinného očkování proti
neštovicím, existovalo již tehdy dobře organizované hnutí odporu.
Inženýr a kritik očkování Hugo Wegener ve své knize "Impf-Friedhof"
z roku 1912 na základě jednotlivých případů dokumentuje více
než 36 000 poškození způsobených očkováním.
V knize jsou doloženy následující skutečnosti:
Očkovací organizace, úřady a vlády se snaží
popírat, popírají a démonizují zjevné poškození
způsobené očkováním s drzostí,
která překračuje všechny meze přípustného.
Dr. med.
Seltz z Baden Badenu naopak o jednom případu napsal: "Jestliže
se u pětiměsíčního, dosud zdravého dítěte den po očkování
objeví zvyšující se horečka, jestliže je lékařsky diagnostikována bronchitida, meningitida
a lymfadenitida a jestliže do 4 dnů dojde k úmrtí v důsledku
ochrnutí srdce, pak jde o tak zjevné poškození vakcínou,
že je třeba téměř zločinné odvahy chtít tuto příčinnou
souvislost popírat.
" Podobně se vyjádřilo i několik dalších lékařů z jižního Německa.
Statistiky byly zfalšovány, aby se prokázalo,
že neštovice jsou mírnější a způsobují méně
úmrtí u očkovaných než u neočkovaných.
Lékaři se necítili zodpovědní za své činy.
Očkovací organizace a zdravotnické úřady následky očkování zlehčovaly.
Například ve zprávě vojenského lékaře byli lidé, kteří
onemocněli po očkování, označeni jako "nemocní neštovicemi", ačkoli
se zjevně jednalo o vedlejší účinky očkování.
Již v 18. století bylo známo, že v době neštovic není očkování povoleno,
jak se lze dočíst v úředním věstníku kolínské královské vlády.
Nicméně v období neštovic kolem roku 1849 bylo volání po očkování ještě silnější.
V Itálii nebyl téměř nikdo očkován, ale právě
tam bylo zaznamenáno nejvíce ohnisek neštovic.
Autor v knize popisuje, jak hygiena a čistota, dobré větrání, čisté oblečení a výživná
rostlinná strava chrání před jakoukoli nemocí.
Důkazem toho bylo, že pruská armáda se zbavila neštovic,
což bylo způsobeno především zvýšenou čistotou díky mytí a střídavému
sprchování a lepšímu větrání v obytných a spacích prostorách posádky.
Rodiče se ptali, proč by měli vystavovat své děti riziku očkování,
když stejně zemřely při epidemii?
Během velké epidemie neštovic v letech 1870-1872 bylo v Německu očkováno 96 % obětí.
Přesto byl v roce 1874 přijat císařský zákon o očkování.
Ačkoli zákon původně donucení nepředpokládal, přesto se donucení používalo.
Wegener píše o každodenním překrucování zákonů,
vynucování dogmat a vnucování pravd policejní silou.
Bylo vidět, jak jsou lidé bez práv a bezbranní vydáni na milost a nemilost státu.
Víc už nebylo správné.
Lidé se ptali už tehdy: Kde jsou právní vědci, soudci a právníci?
Jak se stále více vědělo o neúčinnosti a nebezpečnosti vakcín, rostly
protesty veřejnosti po celém světě.
Jedna z největších událostí století se nakonec odehrála v roce 1885
v anglickém průmyslovém městě Leicester.
Tamní obyvatelé ukázali, jak
je možné vzdorovat tyranské vládě, která trvá na povinném očkování.
Díky kampani nenásilných protestů a občanské neposlušnosti se jim
podařilo dosáhnout toho, že zákony o očkování prakticky pozbyly platnosti.
Leicesterská vláda byla nakonec nahrazena a povinné očkování bylo zrušeno.
Vzhledem k hrozbě plošného očkování proti koronavirům na podzim 2022 se nabízí otázka, zda se lidstvo dokáže poučit z historie?