Kohustuslik vaktsineerimine - kuidas ajalugu kordub
Kas olete teadlik, et võitlus kohustusliku vaktsineerimise vastu ei ole uus nähtus?
Nii nagu üle 100 aasta tagasi tehti ülemaailmselt jõupingutusi kohustusliku
rõugevaktsineerimise kehtestamiseks, oli
juba tol ajal olemas hästi organiseeritud vastupanuliikumine.
Insener ja vaktsineerimiskriitik Hugo Wegener dokumenteerib
oma 1912. aasta raamatus "Impf-Friedhof" rohkem kui 36 000
vaktsineerimiskahjustust üksikjuhtumite põhjal.
Raamatus on dokumenteeritud järgmised faktid:
Vaktsineerijad, ametiasutused ja valitsused
on püüdnud eitada, eitada ja demoniseerida
vaktsiinide ilmset kahju,
mis ületab kõik lubatud piirid.
Dr. med.
Baden Badenist pärit Seltz kirjutas seevastu ühest
juhtumist: "Kui 5 kuu vanusel, varem tervel lapsel tõuseb
päev pärast vaktsineerimist palavik, kui meditsiiniliselt diagnoositakse bronhiit, meningiit
ja lümfadeniit ning kui 4 päeva jooksul saabub surm südameparalüüsi
tõttu, siis on see nii ilmne vaktsiinikahjustus,
et nõuab peaaegu kriminaalset julgust, et tahta seda
põhjuslikku seost eitada.
" Mitmed teised Lõuna-Saksamaa arstid väljendasid sarnaseid seisukohti.
Statistikat võltsiti, et tõestada, et rõuged
on vaktsineeritud inimestel kergemad ja põhjustavad
vähem surmajuhtumeid kui vaktsineerimata inimestel.
Arstid ei tundnud vastutust oma tegevuse eest.
Vaktsineerijad ja tervishoiuasutused mängisid vaktsineerimise tagajärgi maha.
Näiteks sõjaväearsti aruandes teatati pärast vaktsineerimist
haigestunud inimestest kui "haigestunud rõugetesse", kuigi ilmselgelt
oli tegemist vaktsineerimise kõrvalmõjudega.
Juba 18. sajandil oli teada, et vaktsineerimine oli rõugete ajal keelatud,
nagu võib lugeda Kölni kuningliku valitsuse ametlikust teatmikust.
Sellegipoolest oli rõugete ajal, umbes 1849. aasta paiku, üleskutse vaktsineerimiseks veelgi tugevam.
Itaalias oli vaevalt keegi, kes ei olnud vaktsineeritud,
kuid seal registreeriti kõige rohkem rõugepuhanguid.
Raamatus kirjeldab autor, kuidas hügieen ja puhtus, hea ventilatsioon, puhas riietus ja toitev
taimne toitumine kaitsevad igasuguse haiguse eest.
Seda näitas Preisi armee rõugevabadus, mis oli peamiselt
tingitud suuremast puhtusest koos pesemisega ja vahelduvate duššidega
ning paremast ventilatsioonist meeskonna elu- ja magamisruumides.
Lapsevanemad küsisid, miks nad peaksid oma lapsi vaktsineerimisega seotud riskidele avaldama,
kui nad niikuinii epideemiasse surevad?
1870-1872. aasta suure rõugeepideemia ajal vaktsineeriti Saksamaal 96 protsenti ohvritest.
Sellegipoolest võeti 1874. aastal vastu keiserlik vaktsineerimisseadus.
Ehkki seadus ei näinud algselt ette sunniviisi, kasutati seda siiski.
Wegener kirjutab igapäevasest seaduste väänamisest, dogmade
sundimisest ja tõdede kehtestamisest politseijõudude abil.
Oli näha, kuidas inimesed, ilma õiguste ja kaitseta, olid riigi armu all.
Enam ei olnud õigust.
Inimesed küsisid juba siis: Kus on õigusteadlased, kohtunikud ja juristid?
Kuna vaktsiinide ebatõhusus ja ohud muutusid üha enam teatavaks, kasvasid
avalikkuse protestid kogu maailmas.
Üks sajandi suurimaid toimus lõpuks 1885. aastal Inglismaa
tööstuslinnas Leicesteris.
Sealsed inimesed on näidanud, kuidas
on võimalik vastu seista türannilise valitsuse nõudmisele kohustusliku vaktsineerimise kohta.
Vägivallatute protestide ja kodanikuallumatuse kampaania abil
õnnestus neil muuta vaktsineerimisseadused praktiliselt kehtetuks.
Leicesteri valitsus vahetati lõpuks välja ja kohustuslik vaktsineerimine kaotati.
Arvestades 2022. aasta sügisel ähvardavat üldist koronaviirusevastase vaktsineerimise nõuet, tekib küsimus, kas inimkond on valmis ajaloost õppima?