Pakolliset rokotukset - miten historia toistaa itseään
Oletko tietoinen siitä, että taistelu pakollisia rokotuksia vastaan ei ole uusi ilmiö?
Samoin kuin pakollisten isorokkorokotusten käyttöönottoa yritettiin maailmanlaajuisesti
reilusti yli 100 vuotta sitten, jo tuolloin
oli olemassa hyvin järjestäytynyt vastarintaliike.
Insinööri ja rokotuskriitikko Hugo Wegener dokumentoi
vuonna 1912 ilmestyneessä kirjassaan "Impf-Friedhof" yli
36 000 rokotusvammaa yksittäistapausten perusteella.
Kirjassa dokumentoidaan seuraavat tosiasiat:
Rokottajat, viranomaiset ja hallitukset ovat pyrkineet
kiistämään, kieltämään ja demonisoimaan ilmeiset
rokotevauriot ja niiden seuraukset
röyhkeydellä, joka ylittää kaikki sallitut rajat.
Tohtori med.
Baden Badenista kotoisin oleva Seltz puolestaan kirjoitti eräästä
tapauksesta: "Jos 5 kuukauden ikäiselle, aiemmin terveelle lapselle nousee
rokotuksen jälkeisenä päivänä nouseva kuume, jos lääketieteellisesti todetaan keuhkoputkentulehdus,
aivokalvontulehdus ja imusolmuketulehdus ja jos kuolema tapahtuu neljän
päivän kuluessa sydänhalvauksen vuoksi, kyseessä on niin
ilmeinen rokotevaurio, että vaatii lähes rikollista rohkeutta
haluta kiistää tämä syy-yhteys.
" Useat muut eteläisen Saksan lääkärit ilmaisivat samanlaisia näkemyksiä.
Tilastoja väärennettiin sen osoittamiseksi,
että isorokko oli lievempi ja aiheutti vähemmän
kuolemantapauksia rokotetuille kuin rokottamattomille.
Lääkärit eivät tunteneet olevansa vastuussa teoistaan.
Rokottajat ja terveysviranomaiset vähättelivät rokotusten seurauksia.
Esimerkiksi erään sotilaslääkärin raportissa rokotuksen
jälkeen sairastuneet ihmiset ilmoitettiin "sairastuneiksi isorokkoon",
vaikka kyse oli ilmeisesti rokotuksen sivuvaikutuksista.
Jo 1700-luvulla tiedettiin, että rokottaminen ei ollut sallittua isorokon aikana,
kuten Kölnin kuninkaallisen hallituksen virallisesta lehdestä käy ilmi.
Kuitenkin isorokon aikana noin vuonna 1849 rokotuksia vaadittiin entistä voimakkaammin.
Italiassa oli tuskin ketään, joka ei ollut rokotettu,
mutta siellä todettiin eniten isorokkotapauksia.
Kirjassa kirjoittaja kuvaa, miten hygienia ja puhtaus, hyvä ilmanvaihto, puhtaat vaatteet ja ravitseva
kasvisruokavalio suojaavat kaikilta sairauksilta.
Tästä osoituksena oli Preussin armeijan vapautuminen isorokosta,
mikä johtui pääasiassa lisääntyneestä puhtaudesta, johon vaikuttivat pesut ja
vuorottelevat suihkut sekä parempi ilmanvaihto miehistön asuin- ja makuutiloissa.
Vanhemmat kysyivät, miksi heidän pitäisi altistaa lapsensa rokottamisen riskeille,
jos he kuitenkin kuolevat epidemiassa?
Vuosien 1870-1872 suuren isorokkoepidemian aikana 96 prosenttia Saksan uhreista rokotettiin.
Keisarillinen rokotuslaki hyväksyttiin kuitenkin vuonna 1874.
Vaikka laissa ei alun perin säädetty pakkokeinoista, pakkokeinoja käytettiin kuitenkin.
Wegener kirjoittaa lakien päivittäisestä vääntämisestä, dogmien
pakottamisesta ja totuuksien määräämisestä poliisivoimin.
Näit, miten ihmiset olivat ilman oikeuksia ja puolustuskyvyttöminä valtion armoilla.
Enää ei ollut oikeutta.
Ihmiset kyselivät jo silloin: Missä ovat oikeusoppineet, tuomarit ja asianajajat?
Kun rokotteiden tehottomuus ja vaarat tulivat yhä paremmin tietoon, julkinen
protesti kasvoi maailmanlaajuisesti.
Yksi vuosisadan suurimmista tapahtui vuonna 1885 Englannin
teollisuuskaupungissa Leicesterissä.
Siellä ihmiset ovat osoittaneet,
miten on mahdollista vastustaa tyrannimaisen hallituksen vaatimusta pakollisista rokotuksista.
Väkivallattomien mielenosoitusten ja kansalaistottelemattomuuden kampanjan
avulla he onnistuivat saamaan rokotuslait käytännössä mitätöityä.
Leicesterin hallitus vaihdettiin lopulta, ja pakolliset rokotukset poistettiin.
Koska syksyllä 2022 uhkaa yleinen koronavirusrokotusvaatimus, herää kysymys, onko ihmiskunta valmis oppimaan historiasta?