Kötelező védőoltások - hogyan ismétli önmagát
a történelem Tudja, hogy a kötelező védőoltások elleni küzdelem nem új jelenség?
Ahogyan jóval több mint 100 évvel ezelőtt is voltak világméretű erőfeszítések
a kötelező himlőoltás bevezetésére, már
akkor is jól szervezett ellenállási mozgalom alakult ki.
Hugo Wegener mérnök és oltáskritikus 1912-ben megjelent
"Impf-Friedhof" című könyvében több mint 36 000 oltási
sérülést dokumentál egyedi esetek alapján.
A könyv a következő tényeket dokumentálja:
Az oltóanyagok, a hatóságok és a kormányok olyan
merészséggel igyekeztek tagadni, tagadni és
démonizálni a nyilvánvaló
oltási károkat, amelyek minden megengedett határt meghaladnak.
Dr. med.
A baden-badeni Seltz viszont így írt egy esetről: "Ha egy
5 hónapos, korábban egészséges gyermeknél az oltást követő napon
emelkedő láz alakul ki, ha orvosilag hörghurutot, agyhártyagyulladást és nyirokcsomó-gyulladást
diagnosztizálnak, és ha 4 napon belül szívbénulás miatt bekövetkezik
a halál, akkor ez olyan nyilvánvaló oltáskárosodás,
hogy szinte bűnös bátorság kell ahhoz, hogy ezt az ok-okozati
összefüggést tagadni akarjuk.
" Több más dél-németországi orvos is hasonlóan vélekedett.
Statisztikákat hamisítottak annak bizonyítására,
hogy a himlő enyhébb és kevesebb halálesetet okoz
a beoltott emberekben, mint a be nem oltottakban.
Az orvosok nem érezték magukat felelősnek tetteikért.
Az oltóorvosok és az egészségügyi hatóságok lekicsinyelték az oltások következményeit.
Egy katonaorvos jelentésében például az oltás után
megbetegedett emberekről úgy számoltak be, hogy "himlőbetegek",
holott nyilvánvalóan az oltás mellékhatásairól volt szó.
Már a 18. században is tudták, hogy a himlő idején nem engedélyezett a védőoltás,
amint az a kölni királyi kormány hivatalos közlönyében olvasható.
Ennek ellenére az 1849 körüli himlőkorszakban még erősebb volt a védőoltás iránti igény.
Olaszországban alig volt olyan ember, aki ne lett volna
beoltva, de ott jegyezték fel a legtöbb himlőjárványt.
A könyvben a szerző leírja, hogy a higiénia és a tisztaság, a jó szellőzés, a tiszta ruházat és a tápláló
növényi alapú étrend hogyan véd meg minden betegségtől.
Ezt bizonyította a porosz hadsereg himlőmentessége, ami elsősorban
a mosdásokkal és váltott zuhanyzókkal megnövelt tisztaságnak, valamint a legénység
lakó- és hálóhelyiségeinek jobb szellőztetésének volt köszönhető.
A szülők azt kérdezték, miért tegyék ki gyermekeiket az oltás kockázatainak,
ha úgyis belehalnak a járványba?
Az 1870-1872-es nagy himlőjárvány idején Németországban az áldozatok 96 százalékát beoltották.
Ennek ellenére 1874-ben elfogadták a birodalmi oltási törvényt.
Bár a törvény eredetileg nem rendelkezett kényszerítésről, a kényszerítést mégis alkalmazták.
Wegener a törvények mindennapos kiforgatásáról, a dogmák kényszerítéséről
és az igazságok rendőri erővel való kikényszerítéséről ír.
Láthattuk, hogy az emberek jogtalanul és védtelenül ki voltak szolgáltatva az államnak.
Nem volt többé igaza.
Az emberek már akkor is kérdezősködtek: Hol vannak a jogtudósok, bírák és ügyvédek?
Ahogy a vakcinák hatástalansága és veszélyei egyre ismertebbé váltak, világszerte
nőtt a lakossági tiltakozás.
Az évszázad egyik legnagyobbja végül 1885-ben zajlott le
az angol iparvárosban, Leicesterben.
Az ottani emberek megmutatták, hogyan
lehet ellenállni egy zsarnoki kormánynak a kötelező védőoltásokhoz való ragaszkodása ellen.
Erőszakmentes tiltakozások és polgári engedetlenség kampánya révén
sikerült elérni, hogy az oltási törvények gyakorlatilag semmisek legyenek.
A leicesteri kormányt végül leváltották, és eltörölték a kötelező védőoltásokat.
A 2022 őszén bevezetendő általános koronavírus elleni védőoltási kötelezettség veszélye miatt felmerül a kérdés, hogy vajon az emberiség kész lesz-e tanulni a történelemből?