Povinné očkovanie - ako sa opakuje história
Viete, že boj proti povinnému očkovaniu nie je novým fenoménom?
Tak ako pred viac ako 100 rokmi boli celosvetové snahy o zavedenie
povinného očkovania proti kiahňam,
už v tom čase existovalo dobre organizované hnutie odporu.
Inžinier a kritik očkovania Hugo Wegener vo svojej knihe "Impf-Friedhof"
z roku 1912 na základe jednotlivých prípadov zdokumentoval viac
ako 36 000 poškodení spôsobených očkovaním.
V knihe sú zdokumentované tieto skutočnosti:
Očkovači, úrady a vlády sa snažili popierať,
znevažovať a démonizovať zjavné poškodenia
spôsobené očkovaním s drzosťou,
ktorá prekračuje všetky hranice prípustného.
Dr. med.
Na druhej strane Seltz z Baden Badenu píše o jednom prípade:
"Ak sa u 5-mesačného, predtým zdravého dieťaťa deň po očkovaní
objaví zvyšujúca sa horúčka, ak sa lekársky diagnostikuje bronchitída, meningitída a lymfadenitída
a ak do 4 dní nastane smrť v dôsledku ochrnutia srdca, potom ide
o také zjavné poškodenie vakcínou, že je potrebná
takmer zločinná odvaha chcieť túto príčinnú súvislosť
popierať.
" Podobný názor vyjadrilo aj niekoľko ďalších lekárov z južného Nemecka.
Štatistiky boli sfalšované, aby sa dokázalo,
že kiahne sú miernejšie a spôsobujú menej úmrtí
u očkovaných ako u neočkovaných ľudí.
Lekári sa necítili zodpovední za svoje činy.
Očkovači a zdravotnícke orgány zľahčovali dôsledky očkovania.
Napríklad v správe vojenského lekára boli ľudia,
ktorí ochoreli po očkovaní, hlásení ako "chorí na kiahne",
hoci išlo zjavne o vedľajšie účinky očkovania.
Už v 18. storočí bolo známe, že v čase kiahní sa očkovanie nepovoľuje, ako sa
možno dočítať v úradnom vestníku kráľovskej vlády v Kolíne nad Rýnom.
V období kiahní okolo roku 1849 však bolo volanie po očkovaní ešte silnejšie.
V Taliansku takmer nikto nebol imunizovaný, ale práve
tam bolo zaznamenaných najviac ohnísk kiahní.
Autor v knihe opisuje, ako hygiena a čistota, dobré vetranie, čisté oblečenie a výživná
rastlinná strava chránia pred akýmkoľvek ochorením.
Dôkazom toho bolo, že pruská armáda sa vyhla kiahňam,
čo bolo spôsobené najmä zvýšenou čistotou s umývaním a striedavým sprchovaním
a lepším vetraním v obytných a spacích priestoroch posádky.
Rodičia sa pýtali, prečo by mali vystavovať svoje deti riziku očkovania,
keď aj tak zomreli počas epidémie?
Počas veľkej epidémie kiahní v rokoch 1870-1872 bolo v Nemecku zaočkovaných 96 % obetí.
Napriek tomu bol v roku 1874 prijatý cisársky zákon o očkovaní.
Aj keď zákon pôvodne donucovacie prostriedky neupravoval, donucovacie prostriedky sa napriek tomu používali.
Wegener píše o každodennom prekrúcaní zákonov,
nátlaku dogiem a vnucovaní právd policajnou silou.
Videli ste, ako sú ľudia bez práv a bezbranní, vydaní na milosť a nemilosť štátu.
Viac práva už nebolo.
Ľudia sa pýtali už vtedy: Kde sú právni vedci, sudcovia a právnici?
Keďže sa čoraz častejšie objavovali informácie o neúčinnosti a nebezpečenstvách vakcín,
protesty verejnosti na celom svete rástli.
Jedna z najväčších udalostí storočia sa napokon odohrala v roku
1885 v anglickom priemyselnom meste Leicester.
Tamojší obyvatelia ukázali,
ako je možné vzdorovať naliehaniu tyranskej vlády na povinné očkovanie.
Prostredníctvom kampane nenásilných protestov a občianskej neposlušnosti
sa im podarilo dosiahnuť, že zákony o očkovaní prakticky stratili platnosť.
Leicesterská vláda bola nakoniec vymenená a povinné očkovanie bolo zrušené.
V súvislosti s hrozbou všeobecnej povinnosti očkovania proti koronavírusom na jeseň 2022 sa vynára otázka, či sa ľudstvo dokáže poučiť z histórie?