Krigsreportage
dikterad till medierna av Pentagon?
Ryssland anklagas upprepade gånger
för att inte utöva pressfrihet och
för att undertrycka kritiska röster i pressen.
Men är rapporteringen i väst bättre?
Är den nuvarande krigsrapporteringen neutral,
så att till exempel krigsbrott avslöjas
på båda sidorna, eller måste vi anta
att rapporterna är manipulerade även här?
I sin bok 'INSIDE CORONA' skriver den
undersökande journalisten Thomas Röper
bl.a. om mediernas roll i rapporteringen.
Han ser tillbaka på år 2008,
då 'New York Times' i USA och
'Der Spiegel' i Europa avslöjade att
en stor pr-trupp inom Bushs administration
hade lurat allmänheten i flera år.
Syftet var att i medierna presentera
kriget i Afghanistan och Irak
som ett bra arbete och en framgång.
Som ett resultat av detta framkom det 2009
att Pentagon och därmed det amerikanska
försvarsdepartementet hade 27 000 anställda
som var ansvariga för att polera
de amerikanska krigen i medierna.
Den schweiziska tidningen 'Tages-Anzeiger'
tog också upp ämnet vid den här tiden och
preciserade omfattningen av vad som pågick
genom att citera Tom Curley,
dåvarande chef för AP-agenturen,
med följande ord:
"Militärens pr-maskineri kostar
skattebetalarna 4,7 miljarder dollar per år.
Sedan 2004 har utgifterna ökat med 63%.
För 2009, sade han, planerar militären
att ge ut 5 400 pressmeddelanden,
3 000 tv-inslag och 1 600 radiointervjuer...
- dubbelt så mycket som 2007!
Denna tjänst är bara en liten del av Pentagons
ständigt växande medieimperium.
Det är redan större än de flesta pressföretag i USA."
Der Spiegel-artikeln fortsatte med att visa
hur "Pentagon-anställda" spelade upp sig
som experter i medierna, men lät aldrig
bli känt exakt varifrån de hade fått
den exakta informationen och analysen.
Röper avslutar:
"När 'Der Spiegel', liksom andra medier,
talar om "icke namngivna källor" från ett
ministerium eller en underrättelsetjänst,
kan man nästan säkert anta,
att det rör sig om ett medvetet
vilseledande av allmänheten,
som målmedvetet förmedlas till medierna
av de berörda myndigheterna."
Tillbaka till Tom Curley,
den dåvarande chefen för nyhetsbyrån AP,
som kände till fakta och siffror
om Pentagons propaganda.
Den schweiziska tidningen 'Tages-Anzeiger'
tog också upp frågan om det enorma antalet
anställda i Pentagon och hur de skulle
förse nyhetsbyråerna med
trimmade krigsrapporter.
Men Curley visste därutöver om en detalj:
I februari 2009 rapporterade Tom Curley
till journalisterna vid 'University of Kansas'
om de påtryckningar som det amerikanska
försvarsdepartementet utövade
på hans reportrar i krigszonerna.
Sedan 2003 har fler än elva AP-journalister
arresterats i Irak i mer än 24 timmar.
Höga generaler hade hotat med att
AP och han skulle bli ruinerade
om reportrarna fortsatte att insistera
på sina journalistiska principer.
Det är uppenbart att Pentagon redan då
bara ytligt höll sig till sitt motto:
"västvärlden kämpar för
demokrati och pressfrihet".
Tom Curley avgick som chef för AP 2012
och det fanns knappt några fler rapporter
om detta ämne, berättar Thomas Röper
i sin bok 'INSIDE CORONA'.
Han avslutar med att konstatera att
offentliggörandet av dessa fakta
tyvärr inte förändrade något,
eftersom det inte skulle ha utlöst
vare sig kritiska frågor eller
proteststormar vid den tiden.
Det här fallet är dock fortfarande ett
exempel på hur medierna kommer fram till
sina rapporter och hur Pentagon utövar
ett direkt inflytande på krigsrapporteringen.
Det är klokt att ha dessa exempel
på tidigare krigsrapportering i åtanke
när vi läser de aktuella krigsreportagen!