"Som kvinna kan jag inte dra ut i krig
och jag vägrar att skicka någon annan dit."
Med dessa ord var Jeannette Rankin
den enda kongressledamoten som röstade mot
att USA skulle inträda i kriget mot Japan 1941.
Redan 1917 var hon den första kvinna som
valdes in i den amerikanska kongressen och
som röstade mot USA:s inträde i första världskriget.
Och 1968 - vid 88 års ålder - ledde hon
den så kallade 'Jeannette Rankin Brigade'
med mer än 5 000 kvinnor som demonstrerade
vid Kapitolium mot Vietnamkriget.
Genom Rankins engagemang i kampanjer
från olika organisationer, bl.a.
'American Civil Liberties Union',
'National Council for the Prevention of War'
och 'Women's International League
for Peace and Freedom', och många fler därtill,
blev hon känd som "Amerikas samvete".
Hur modig och ädelmodig Jeannette Rankin än var,
enligt tidiga vittnen,
och hur mycket hon än förtjänade en staty,
misslyckades hon till en början
med sina fredsansträngningar.
Majoriteten av amerikanerna övergick
från sin ursprungliga neutralitet och
antikrigshållning till att delta i kriget,
både i första och andra världskriget
och i Vietnamkriget.
Krig med tiotals miljoner döda
och obeskrivlig förödelse.
Terrorbombningarna av tyska städer,
de två atombomberna mot japanska civila,
napalm- och 'agent orange-' bomberna
mot vietnameser nämns här endast som
korta höjdpunkter och som toppen
av isberget av eländet.
Men hur i hela världen var detta möjligt,
detta skifte av den amerikanska nationen från
neutralitet, fred och frihet till krig och terror?
Ett svar kan ges genom att titta på hur de
ledande amerikanska medierna reagerade på
på Rankins tydliga nej till
krigsinträdet i första världskriget.
T.ex. förtalades Rankin av
'Independent Record' som en
en "dolk i händerna på de tyska propagandisterna",
en "kejsarens idiot", en "medlem av
hunnerna armé i Förenta staterna"
och en "gråtande skolflicka".
Detta trots att president Wilson i hög grad
hade brutit mot USA:s neutralitet genom att
redan leverera vapen och pengar till de
allierade makterna som hade kämpat
mot Tyskland sedan 1914.
24 år senare upprepade sig historien.
President Roosevelt införde på Storbritanniens
och andra kolonialmakters begäran
ett existentiellt strypande ekonomiskt
embargo mot Japan.
För 80 år sen, den 8 december 1942,
ett år efter sitt entydiga nej till inträdet i kriget,
kommenterade Jeannette Rankin följande
i sitt tal till den amerikanska kongressen:
"En vecka före attacken på Pearl Harbor
frågade jag en framstående icke-japansk person:
"Är situationen i Stilla havet
så allvarlig som den verkar?
Ja, svarade han, den är allvarlig.
Japan har inget annat val än att dra ut i krig
eller att underkasta sig ekonomiskt slaveri
för resten av sin existens."
Propagandafilmer, sammanställningar av bilder
från amerikanska kameramän som
"av en ren slump" filmade på plats
i Kina eller Hawaii, som visades
på alla amerikanska nyhetssändningar,
gjorde sitt katastrofala, krigshetsande arbete.
När det gäller Vietnamkriget var det lögnen,
som senare erkändes av USA:s dåvarande
försvarsminister McNamara,
att vietnamesiska motorbåtar hade
attackerat ett fartyg från den
amerikanska flottan i Tonkinbukten.
Det finansiellt-militära maktkomplexet,
tillsammans med tankesmedjor,
politiker och ledande medier,
hade uppenbarligen den längre hävstången
och kunde på ett listigt sätt driva igenom
sin makt- och vinstinriktade krigspolitik
mot folkets ursprungliga fredssinne
och mot Jeannette Rankins och andra
fredsaktivisters fredsansträngningar.
Så mycket för att ta en titt på det förflutna.
Det är värt att lyssna seriöst på
avvikande röster som Jeannette Rankin,
väga dem mot all uppvigling,
hur smart de än kan verka,
och själv bli en fredsivrare.
Eller instämmer du helt och hållet det
nuvarande krigs-, Covid- och klimat- hetsen?