ES miera projekts ir karā!
Tas ir balstīts uz ES Augstā pārstāvja ārlietās Žozepa Borela paziņojumiem Minhenes Drošības konferencē 2023. gadā.
Viņš apgalvo, ka Ukraina nevar uzvarēt karā bez munīcijas.
Borrels teica: Mēs esam kara režīmā. Tagad ir jāreaģē ātri.
Ir kara režīmā
ES sola Ukrainai palīdzību ar munīciju
ES palielina militāro palīdzību par diviem miljardiem eiro
Viens miljons granātu divpadsmit mēnešos
Dalībvalstis vēlas divpadsmit mēnešu laikā piegādāt Ukrainai kopumā vienu miljonu artilērijas munīcijas.
Nolemts par ES militāro mācību misiju Ukrainā
Eiropas Savienība - un līdz ar to ikviens ES pilsonis (!) - ir karā ar Krieviju.
Šajā dokumentālajā filmā Kla.TV iepazīstina ar ES vēsturi un lēmumu pieņēmējiem - no tās
dibinātājiem līdz pat pašreizējiem augstākajiem politiķiem.
Kas kontrolē Eiropas Savienību un kādus mērķus tā patiesībā cenšas sasniegt?
Sākumā uzziniet, kā ES karo ar Krieviju.
Turpmākajās nodaļās mēs pētām, kā tas varēja notikt.
1. NODAĻA - Eiropas Savienība ir karā
2012. gada 10. decembrī Eiropas Savienībai tika piešķirta Nobela Miera prēmija.
10 gadus vēlāk ES ir iesaistījusies Krievijas un Ukrainas karā, piegādājot militāro aprīkojumu miljardu vērtībā.
Tā vietā, lai mazinātu karadarbību un koncentrētos uz miera sarunām, tas karu vēl vairāk pastiprina.
ES līdz šim ir piešķīrusi 4,5 miljardus eiro militārai iejaukšanai ar ieročiem un aprīkojumu Krievijas un Ukrainas karā.
Eiropas Savienības pašreizējā kara politika ir prasmīgi maskēta kā miera politika.
Miera nodrošināšanas fonds - tā sauc ES kara finansēšanas instrumentu, no kura tiek piešķirti līdzekļi dalībai karā.
2023. gada 10. janvārī ES un NATO Briselē parakstīja arī nākotnes stratēģiskās sadarbības nolīgumu.
Tā kā ES ir militāri iesaistīta Krievijas un Ukrainas karā, visa ES jau ir iesaistīta
karā, ko vada valsts, kas nav ES dalībvalsts.
Tas rada un provocē trešā pasaules kara un kara izplatīšanās draudus Eiropas teritorijā.
Arī ES ir ekonomiskā karā ar Krieviju.
Kopš 2014. gadā Krievija anektēja Krimu un jo īpaši kopš 2022. gada februāra, kad sākās karš starp Krieviju
un Ukrainu, Krievijai ir piemērotas daudzas sankcijas.
Tomēr tās galvenokārt ietekmē Eiropu, jo īpaši Eiropas iedzīvotājus, jo sankcijas
paaugstina enerģijas cenas un inflāciju Eiropā.
Arī pašreizējā ES ārpolitika un drošības politika skaidri parāda, ka ES valstis pakļaujas ES vadības norādījumiem!
Tas notiek, neraugoties uz to, ka vienprātības princips attiecas uz visiem svarīgiem lēmumiem ES līmenī,
piemēram, attiecībā uz ieroču piegādēm un sankcijām, kas katrai valstij de facto dod veto tiesības.
Ja tikai viena valsts balsotu pret, dalība karā netiktu īstenota.
Šis vienprātības princips un veto tiesības attiecas uz Eiropas Savienības Padomē pieņemtajiem
lēmumiem ārpolitikas un drošības politikas jomā.
Balsojot par ieroču piegādēm un sankcijām, Eiropas Savienības Padomi veido ES dalībvalstu ārlietu ministri.
Tādas valstis kā Ungārija un Austrija, kas nepiedalās ieroču piegādēs, to dara iespējamu,
izmantojot konstruktīvas atturēšanās iespēju.
Lai gan viņi balsojumā atturas, viņi neizmanto savas veto tiesības, lai balsotu NĒ dalībai karā.
Kāpēc šīs veto tiesības netiek izmantotas un kāpēc pat tāda neitrāla valsts kā Austrija
nebalso pret un tādējādi nepieļauj dalību karā?
Lai atbildētu uz šo jautājumu, mums ir jāsaprot, kā ES darbojas un kā tā ir organizēta.
2. NODAĻA - Dalība ES nozīmē atteikšanos no valstu suverenitātes
ES pirmsākumi meklējami pagājušā gadsimta 50. gados.
1950. gada 9. maijā toreizējais Francijas ārlietu ministrs Roberts Šūmans nāca klajā ar ideju par Francijas un Vācijas
ogļu un tērauda ražošanas nodošanu kopīgas iestādes pārziņā.
Tas iegāja vēsturē kā Šūmana plāns, un 1951. gada aprīlī tika nodibināta Eiropas Ogļu un tērauda kopiena.
Tāpēc ES katru gadu 9. maijā atzīmē Eiropas dienu.
Šodien ES ir 27 Eiropas valstu savienība, kurā kopumā dzīvo 450 miljoni iedzīvotāju.
Laika gaitā ES arvien vairāk veidojās par politisku savienību, kas ieguva arvien lielāku
ietekmi un politisko varu pār dalībvalstīm.
1957. gadā ar Romas līgumu Beļģijas, Francijas, Itālijas, Luksemburgas, Nīderlandes, Francijas, Nīderlandes,
Vācijas Federatīvās Republikas un Vācijas Federatīvās Republikas valstis nodibināja Eiropas Ekonomikas kopienu.
1987. gadā Kopiena, kas līdz tam bija koncentrējusies uz ekonomisko sadarbību, tika pārveidota par politisku savienību.
Ar 1992. gada Māstrihtas līgumu tika pievienota kopējā ārpolitika un drošības politika.
Turpmākajos reformu līgumos - pēdējo reizi Lisabonas līgumā, kas stājās spēkā 2009. gadā - ES pārnacionālā
politiskā kompetence pastāvīgi tika paplašināta, un valstu valdībām tika atņemtas pilnvaras.
ES pārnacionālā kompetence ir pakāpeniski paplašināta vairākos reformu līgumos, pēdējo reizi - 2009. gada Lisabonas līgumā.
Tādējādi aptuveni 90 % ES dalībvalstu tiesību aktu pašlaik ir saistīti ar ES tiesību aktu īstenošanu.
Tas ir milzīgs ES dalībvalsts suverenitātes ierobežojums un liecina par milzīgo ietekmi uz likumdošanu.
Lai Lisabonas līgums stātos spēkā, bija nepieciešams, lai to ratificētu visas 27 ES dalībvalstis.
Bet kas notiek, ja ratifikāciju nepieņem valsts iedzīvotāji?
Kā ES risina nevēlamas balsošanas problēmas?
Pēc tam, kad Īrijas iedzīvotāji 2008. gadā referendumā noraidīja Lisabonas līgumu, bez
liekas kavēšanās tika sarīkots jauns balsojums.
2009. gadā notikušajā otrajā referendumā, kas nebija pretrunīgs, Īrijas iedzīvotāji beidzot nobalsoja par.
Šajā kontekstā pārsteidzoši ir arī tas, ka ES valdība ļoti stingri vēršas pret savām dalībvalstīm, ja tās
pieņem tiesību aktus vai reformas, kas nepatīk ES Komisijai.
Lūk, daži piemēri:
26.10.2022 | Tagad ES izvelk miljardu eiro āmuru pret Poliju
13/12/2022 | ES izņem no Ungārijas 6,3 miljardus eiro
29/09/2022 | ES Komisija uzsāk vairākas procedūras pret Vāciju
Iespējams, tā nav nejaušība, ka visu nacionālo valstu suverenitāte arvien vairāk tiek
nodota augstākai iestādei - šajā gadījumā ES.
Žorža Bertuāna (Georges Berthoin), kurš bija ES dibinātāja Žana Monē (Jean Monnet) štāba vadītājs,
paziņojums sniedz priekšstatu par to, kas stāv aiz tā:
Berthoin kādā 2010. gada intervijā teica: Tas, kas ir īstenots Eiropā, kādu dienu būs piemērojams pasaules valdības līmenī.
Tieši tas ir 21. gadsimta lielais izaicinājums.
Iespaidīgs piemērs tam ir Džordža Buša vecākā runa ANO Ģenerālajā asamblejā 1990. gadā, kad
viņš bija Amerikas Savienoto Valstu prezidents.
Tajā viņš norādīja, ka cer izveidot jaunu pasaules kārtību.
Turpmāk ir minēti šīs jaunās pasaules kārtības saistībā ar Eiropas Savienību autori un arhitekti.
3. NODAĻA - ES dibinātāji: viņu mērķi, finansētāji un klienti
Līdzās Robertam Šūmanam starp nozīmīgākajiem ES dibinātājiem ir arī valstsvīri Ričards Koudenhovs-Kalergi, Žans
Monē, Pols Anrī Špaks, Valters Halšteins un Jozefs Retingers.
1 Ričards Koudenhovs-Kalergi (1894-1972)
Pēc Pirmā pasaules kara bija dažādi centieni apvienot Eiropas tautas vienotā valstī.
Viena no tām ir Paneiropas Savienība, ko 1922. gadā dibināja austrietis Rihards Koudenhovs-Kalergi.
Barons Luiss Rotšilds atbalstīja Eiropas mēroga kustību un sazinājās ar Hamburgas baņķieri Maksu Varburgu.
Viņš ziedoja 60 000 zelta marku, lai uzsāktu kustību.
1946. gadā britu premjerministrs un brīvmūrnieks Vinstons Čērčils Cīrihē uzstājās ar runu, kuras autors bija Koudenhovs-Kalergi.
Tajā viņš aicināja izveidot Eiropas Savienotās Valstis.
1948. gadā Čērčila vadībā Hāgā beidzot notika Eiropas Kustības kongress, kas vēlāk
noveda pie Strasbūrā izveidotās Eiropas Padomes.
Coudenhove-Kalergi pats bija brīvmūrnieks un 1947. gadā nodibināja sākotnējo masonu ložu PAN-EUROPA.
Masonu pētniecības loža Quatuor Coronati savā 1995. gada gadagrāmatā par Paneiropas kustību atklāti atzina, ka
Koudenhove-Kalergi savu politisko organizāciju - visā pasaulē - ir izveidojis ar masonijas ložu aparāta palīdzību.
Pazīstamu atbalstītāju vidū bija tādi masoni kā Otto fon Habsburgs, Hjalmārs Šahts, Ludvigs Nataniels
Rotšilds, Konrāds Adenauers, Felikss Varburgs un Žans Monē.
2. Žans Monē (1888-1979) un Roberts Šūmans (1886-1963)
Brīvmūrnieks Žans Monē uzrakstīja vēsturisko deklarāciju, ar kuru toreizējais Francijas ārlietu ministrs
Roberts Šūmans 1950. gada 9. maijā iepazīstināja ar Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanu.
1958. gadā Roberts Šūmans tika ievēlēts par pirmo priekšsēdētāju Strasbūrā jaunizveidotajā Eiropas Parlamentā, kas
aizstāja Eiropas Ogļu un tērauda kopienas Apvienoto asambleju.
Savukārt Žans Monē bija pirmais Eiropas Ogļu un tērauda kopienas priekšsēdētājs no 1952. līdz 1955. gadam.
Žans Monē (Jean Monnet) šajā laikā bija štāba priekšnieks.
1973. gadā Berthoins bija arī viens no Trilaterālās komisijas - organizācijas, ko izveidoja Deivids Rokfellers un Henrijs
Kisindžers kā daļu no globālās ēnu valdības, - dibinātājiem.
1975. gadā Bertuāns kļuva par Trīspusējās komisijas Eiropas prezidentu.
3. Jozefs Retingers (1888-1960)
Poļu brīvmūrnieks Jozefs Retingers bija viens no galvenajiem Eiropas kustības arhitektiem pēc Otrā pasaules kara.
Tās pamatakmens tika ielikts 1948. gadā Hāgā notikušajā Eiropas kongresā.
Vinstona Čērčila vadībā tajā piedalījās 700 delegāti.
Kongresu vadīja Jozefs Retingers un citi.
Nākamajā sanāksmē tika sagatavota Eiropas Padomes izveide un pieņemts lēmums par Eiropas Ekonomikas savienības izveidi.
No 1948. līdz 1950. gadam Jozefs Retingers bija Eiropas Kustības ģenerālsekretārs.
Viņš tika uzskatīts arī par vienu no neformālo Bilderberga konferenču dibinātājiem, kuras no
1952. līdz 1954. gadam iniciēja Deivids Rokfellers.
Pēc tam viņš bija Bilderberga grupas pastāvīgais sekretārs līdz pat savai nāvei 1960. gadā.
Bilderberga konference ir ekskluzīva pasaules līderu tikšanās kopš 1954. gada.
Tas notiek reizi gadā aiz slēgtām durvīm - bez publicitātes un pilnīgi slepeni.
Iepriekš mazpazīstami dalībnieki bieži vien neilgi pēc Bilderbergu apmeklējuma ieņem augstus amatus.
Eiropas Ekonomikas kopienas dzimšanas apliecība ir tā sauktais 1957. gada Romas līgums.
Britu vēsturnieks Ričards Aldrihs (Richard Aldrich) atklāja, ka tās radās Bilderberga sanāksmē 1956. gadā.
4 Paul-Henri Spaak (1899 - 1972)
Beļģijas premjerministrs Pols Anrī Spāks bija Eiropas Kustības priekšsēdētājs no 1950. līdz 1955. gadam, un viņam bija izšķiroša
loma to iestāžu izveidē, kas izveidojās par Eiropas Savienību.
Spaaks regulāri tikās ar Žanu Monē, Robertu Šūmanu, Valteru Halšteinu un Konrādu Adenaueru Žana Monē
privātmājā, lai apspriestu ES ieviešanu un īstenošanu.
Regulārs viesis bija arī Rokfelleru ģimenes finansētās Ārlietu padomes līdzdibinātājs Valters Lipmans (Walter Lippmann).
5 Valters Halšteins (1901 - 1982)
Vācu jurists un politiķis Valters Hallšteins palīdzēja izstrādāt Līgumu par Eiropas Ekonomikas
kopienu (EEK), kas stājās spēkā 1958. gada 1. janvārī.
No 1958. līdz 1967. gadam Hallšteins bija pirmais EEK Komisijas priekšsēdētājs, bet pēc tam līdz 1974.
gadam - Starptautiskās Eiropas kustības priekšsēdētājs.
Šajā kontekstā jāatzīmē, ka Hallšteins 1958. gadā bija apmeklējis Bilderberga konferenci.
ES dibinātāji norāda, ka ES ir izveidojusi un finansējusi starptautiskā masonija un ietekmīgi vadu vilcēji.
Mērķis: izveidot pasaules valdību, kā to skaidri formulēja Žana Monē štāba vadītājs.
Turpmāk minētie fakti sniedz plašāku ieskatu par Eiropas iniciatīvu finansēšanu un dibinātājiem:
1948. gadā Koudenhove-Kalergi Ņujorkā nodibināja Amerikas komiteju par vienotu Eiropu.
Finansējumu šim projektam cita starpā piešķīra Ford un Rokfellera fondi.
Komiteju vadīja bijušais izlūkošanas dienesta vadītājs Viljams Džozefs Donovans, bet viņa
vietnieks bija CIP direktors Alens Velšs Daless.
Donovans bija arī Rokfellera fonda biedrs.
No 1927. līdz 1969. gadam Allens Dullss darbojās arī Ārlietu attiecību padomes valdē, kuru finansēja
Rokfelleru ģimene, un tika uzskatīts par vienu no ietekmīgākajiem sava laika brīvmūrniekiem.
Līdz 20. gadsimta 60. gadiem Amerikas Komiteja par vienotu Eiropu bija galvenais ziedotājs Eiropas kustībai kopumā.
To izmantoja kā diskrētu veidu, lai slepeni novirzītu CIP līdzekļus Eiropas organizācijām, tostarp
Eiropas Padomei un Eiropas Ogļu un tērauda kopienai.
Pagājušā gadsimta 50. gadu vidū šī komiteja no CIP saņēma aptuveni 1 miljonu ASV dolāru gadā.
Deklasificēti ASV valdības 2000. gada dokumenti arī atklāja, ka Eiropas Kustības vadītāji - Jozefs Retingers,
Roberts Šūmans un Pols Anrī Špaks - arī saņēma līdzekļus no CIP.
Līdz šim Rokfelleru ģimene un jo īpaši ģimenes atvase Deivids Rokfellers ir izrādījusies kā
ietekmīgs dibinātāju un ES finansēšanas virzītājspēks.
Deivids Rokfellers, kurš nomira 2017. gadā, bija amerikāņu baņķieris un kopš 1949. gada bija Ārlietu padomes valdes
loceklis un vēlāk direktors, kas Amerikā vada ēnu valdību.
Deivida Rokfellera ietekmē CFR stratēģiski sagatavoja un izveidoja Bilderberga konferenci un
Trīspusējo komisiju paralēli Eiropas Savienībai.
ES izveidi galvenokārt finansēja viņa uzticības personas Donovans un Daless ar CIP palīdzību.
Vai arī Eiropas Savienība šodien ir kļuvusi par ķīlnieci šo spēcīgo vadu vilcēju un viņu ietekmes centru rokās?
Kā ir ar pašreizējo ES vadību?
4. NODAĻA ES Komisijas priekšsēdētāji kopš 1999. gada
Jāatzīmē, ka ES Komisijas priekšsēdētājus neievēlē tieši tauta, bet gan tos izvirza
Eiropadome, un pēc tam ievēlē Eiropas Parlaments.
1 Romano Prodi (Eiropas Komisijas priekšsēdētājs 1999-2004)
Romano Prodi līdz 2019. gadam bija Eiropas Ārlietu padomes loceklis.
Šo organizāciju 2007. gadā dibināja un finansēja galvenokārt Džordžs Soross kā Ārlietu padomes Eiropas atzaru.
Prodi bijusī politiskā padomniece Alba Lamberti (Alba Lamberti) tagad ir Eiropas Ārlietu padomes direktora vietniece.
Kopš 1980. gada Prodi apmeklēja Bilderbergu sanāksmes un vēlāk pat darbojās Bilderbergu grupas vadības komitejā.
2 Žozē Manuels Barrozu (Eiropas Komisijas priekšsēdētājs 2004-2014)
Barrozu ir Bilderbergu grupas biedrs kopš 1994. gada un tagad ir Bilderbergu Vadības komitejas loceklis.
3. Žans Klods Junkers (Eiropas Komisijas priekšsēdētājs 2014 - 2019)
2019. gadā Ungārijas dienas laikraksts Magyar Idök detalizēti ziņoja par notiekošajiem un intensīvajiem
kontaktiem starp Džordžu Sorosu un viņa organizāciju pārstāvjiem ar vadošajiem ES politiķiem.
Kopš Žana Kloda Junkera pilnvaru sākuma Soross ir vairāk nekā 20 reizes oficiāli ticies ar
Junkeru vai viņa vadītās Komisijas locekļiem.
Junkera 1999. gada paziņojumā ir skaidri izklāstīta pieeja jaunajai pasaules kārtībai:
Mēs kaut ko nolemjam, tad noliekam to telpā un kādu laiku gaidām, lai redzētu, kas notiks.
Ja neradīsies lieli trokšņi un nemieri, jo lielākā daļa cilvēku nesaprot, kas ir nolemts, tad mēs
turpināsim - soli pa solim, līdz vairs nebūs atpakaļceļa.
Šajā brīdī kļūst redzams nākamais ES lēmumu pieņēmēju vadonis.
Džordžs Soross arī darbojas CFR.
Viņa parakstu var atpazīt valdības gāšanā Ukrainā, Eiromaidana apvērsumā 2013.-2014. gadā.
Pats Soross 2014. gadā intervijā CNN apgalvoja, ka viņam un viņa Sorosa fondam bija svarīga loma Ukrainas notikumos.
Tomēr ir arī konkrēti pierādījumi, ka Soross ir bijis iesaistīts visās krāsu revolūcijās, t.i.,
valdību gāšanas procesos pēdējo 15 gadu laikā.
4 Ursula fon der Leiena (Eiropas Komisijas priekšsēdētāja kopš 2019. gada)
Pirms fon der Leiena kļuva par ES komisāri, viņa oficiāli piedalījās četrās Bilderberga konferencēs.
Tā tiek uzskatīta par Deivida M. Rubenšteina pirmo piestātni Eiropā.
Rubenšteins ir CFR priekšsēdētājs un Deivida Rokfellera un Henrija Kisindžera dibinātās Trīspusējās komisijas loceklis.
Daudzi ES politiķi, valdību pārstāvji un vadošo ES valstu galvenās amatpersonas jāmin vienā
elpas vilcienā ar ES Komisijas priekšsēdētājiem.
Viņi ir arī Bilderbergu grupas, Eiropas Ārlietu padomes un Trilaterālās komisijas biedri.
Lūk, daži piemēri:
Francija
Francijas prezidents Emanuels Makrons bija 2014. gada Bilderbergu konferences dalībnieks.
Viņa ilggadējais padomnieks Aleksandrs Adams (Alexandre Adam) un viņa padomniece Eiropas jautājumos Garanse
Pinjo (Garance Pineau) ir Eiropas Ārlietu padomes locekļi.
Itālija
Mario Dragi bija Itālijas premjerministrs līdz 2022. gada oktobrim.
Bilderberga konferencē viņš piedalījās 1994., 1995., 2002., 2003., 2004. un 2007. gadā.
Viņš ir arī Rokfellera fonda dibinātā privātā finanšu nozares vadošo spēlētāju kluba Group of Thirty biedrs.
Džordžija Meloni ir Itālijas premjerministre kopš 2022. gada oktobra.
2021. gada februārī viņa pievienojās Aspenas institūtam, starptautiskai ideju laboratorijai, kuras
galvenā mītne atrodas Vašingtonā, Kolumbijas apgabalā.
Šo institūtu cita starpā finansē Rokfelleru ģimene.
Austrija
Sebastians Kurcs bija Austrijas federālais kanclers līdz 2021. gadam, un šajā laikā viņš bija
Džordža Sorosa Eiropas Ārlietu padomes loceklis.
Arī pašreizējā federālā Eiropas un konstitūcijas ministre Karolīne Eštadlere ir šī elites loka locekle.
Pašreizējais federālais kanclers Karls Nehammers un Austrijas ārlietu ministrs Aleksandrs Šallenbergs regulāri
tiekas ar Georgu Sorosu vai viņa dēlu Aleksandru Sorosu.
Kopš 1970. gada gandrīz visi Austrijas kancleri ir piedalījušies Bilderberga konferencēs.
Vācija
Vācijas kanclers Olafs Šolcs piedalījās Bilderbergu konferencē 2010. gadā.
Jorgs Kukiess tiek uzskatīts par vienu no viņa svarīgākajiem padomdevējiem.
Viņš ir federālās kancelejas valsts sekretārs un piedalījās Bilderberga konferencē 2022. gadā.
Abi parlamentārie valsts sekretāri Olafa Šolca (Olaf Scholz) kabinetā Nils Anens (Niels Annen) un Frančeska Brannere
(Franziska Brantner) ir Eiropas Ārlietu padomes locekļi.
Arī šeit ir skaidri redzams, ka pašreizējos ES līderus ieceļ Bilderbergi, CFR vai tās Eiropas atzars - Eiropas Ārlietu padome.
No tā loģiski izriet, ka arī tās kontrolē šīs struktūras un īsteno to mērķus savā politikā, jo īpaši jaunas
pasaules valdības izveidi, un iedzīvotāji to lielākoties nemana.
Džeimss Varburgs, CFR loceklis, 1950. gada 17. februārī: Mums būs pasaules valdība, vai jums tas patīk
vai nepatīk, vai nu pakļaujoties, vai vienojoties.
Secinājums: ES jau kopš tās pirmsākumiem ir finansējuši un kontrolējuši ietekmīgi vadu vilcēji, kuri ir
sazvērējušies, lai izveidotu vienotu pasaules valdību.
Viņi soli pa solim ir grautuši ES valstu suverenitāti un pretēji iedzīvotāju gribai
virzījuši Vienotās pasaules valdības programmu.
Pati ES ir kļuvusi par šo globālo stratēģu kontroles centru, kas diktē visām dalībvalstīm līdz pat valstu tiesību aktu līmenim.
Daudzi cilvēki vēl neapzinās, ka visa ES un līdz ar to ikviens ES pilsonis (!) pašlaik ir karā ar Krieviju.
Kā tas vispār bija iespējams, lai sabiedrība to nepamanītu?
Bilderberga konferences dibinātājs Deivids Rokfellers 1991. gadā teica:
Mēs esam pateicīgi laikrakstiem Washington Post, New York Times, žurnālam Time un citiem lielākajiem izdevumiem, kuru
galvenie redaktori agrāk apmeklēja mūsu sanāksmes un gandrīz 40 gadus ievēroja konfidencialitātes solījumu.
Mums nekad nebūtu bijis iespējams izstrādāt plānu pasaulei, ja šajos gados mēs būtu bijuši sabiedrības uzmanības lokā.
Taču pasaule ir uz sarežģīta un sagatavota ceļā uz pasaules valdību.
Citiem vārdiem sakot, Rokfellers ir ļoti pateicīgs masu medijiem, jo tie gadu desmitiem ilgi turēja plānus slepenībā
no pasaules sabiedrības un slēpa globālo stratēģu darbības.
Tas attiecas arī uz galvenajiem plašsaziņas līdzekļiem Eiropā!
Tas bija vienīgais veids, kā gadu desmitiem soli pa solim no aizmugures izveidot pasaules valdību, graujot ES
dalībvalstu valdības un pavisam nesen pat maskējot pašreizējo iesaistīšanos karā kā miera projektu.
Bet vēl nav par vēlu!
Šiem vadoņiem un viņu sabiedrotajiem nacionālajās valstīs ir jāpievērš iedzīvotāju uzmanība, norādot viņu sejas un vārdus,
kā arī rūpīgi jāpārbauda viņu plāns ieviest pasaules valdību.
Tas ir vienīgais veids, kā panākt, lai neko nenojaušo iedzīvotāji vairs netiktu pakļauti šim diktātam, bet gan lai iedzīvotāji
pārvarētu šos vadoņus un viņu kontroles centrus un plānus.
Lūdzu, izplatiet šo programmu ar tās sprādzienbīstamo saturu pēc iespējas plašāk!