Lokakuussa 1958, 65 vuotta sitten, Yhdysvaltain avaruusjärjestö NASA aloitti toimintansa.
Se, mikä joillekin on yhdysvaltalais-amerikkalaisen tutkimuksen keulakuva, on toisille hyvin
taidokkaasti toteutetun mutta ei virheettömän petoksen, eli väärennöksen, tuotantopaikka.
Juuri nämä virheet kiinnittävät media-alan ammattilaisten huomion, ja niitä kommentoidaan sen mukaisesti.
Näin on myös seuraavassa 20-minuuttisessa dokumentissa, jonka
tarkoituksena on rohkaista ihmisiä muodostamaan oma mielipiteensä.
Pohjimmiltaan kyse on mistään muusta kuin koko maailmankatsomuksestamme.
Minulla on vakava kysymys.
Ovatko kuvat, joita NASA ja muut
esittävät meille videoina avaruudesta, todella todellisia?
Onko kyseessä aitoa kuvamateriaalia vai kenties vain elokuvastudiossa kuvattua väärennöstä?
Tunnistatko vihjeitä tai todisteita elokuvatempuista tai jopa tietokoneella luodusta virtuaalitodellisuudesta?
Mennäänpä kysymysten ytimeen:
Mediapalvelujen tarjoajana, jolla on ammattikokemusta vuodesta 2004, väitän, että
kaikki, mitä NASA, ESA ja kaikki muut avaruusjärjestöt näyttävät
meille, on studiomateriaalia, green screeniä ja CGI:tä eli tietokoneella
luotua kuvamateriaalia - uusiksi saksaksi: Fake!
Väite, joka todennäköisesti kohtaa suurta vastustusta.
Mutta uskon, että olemme yhdestä asiasta samaa mieltä alusta alkaen.
Jos NASA:n kuvat ovat todellakin
aitoja, näemme vain virheetöntä kuvamateriaalia.
Ilman virheitä, ilman Hollywood-temppuja, ilman kyseenalaisia kohtauksia,
jotka saavat meidät epäilemään fysiikan lakeja.
Jo yksi kohtaus, jossa tällainen asia paljastuisi, paljastaisi NASAn ja kumppanit valehtelijoiksi.
Mutta katso itse ja muodosta oma mielipiteesi.
Tässä jaksossa tarkastelemme häiriöitä, CGI:tä ja green screeniä.
Yleisesti ottaen vältän teknisiä termejä mahdollisimman paljon ja selitän näkemäni
asiat mahdollisimman yksinkertaisesti, jotta maallikot ymmärtävät, mistä on kyse.
Muutama asia on kuitenkin mainittava.
Luulen, että useimmat ihmiset voivat samaistua green screeniin.
Tämä on vihreä tausta, jota ihmiset käyttävät mielellään kuvauksissa.
Lyhyesti selitettynä spektaakkeli kuvataan vihreän valkokankaan edessä, vihreä
poistetaan videon editoinnissa ja väri korvataan halutulla taustalla.
Olet siis hyvin joustava, etkä ole
sidottu paikallisiin olosuhteisiin näyttämön edustuksen suhteen.
Tarvittaessa käytetään myös bluescreenejä.
Ne eivät ole vihreitä, vaan - kuten nimikin sanoo - sinisiä.
Green screen toimii muuten myös suorissa lähetyksissä.
Siellä on kuitenkin joskus pieniä sudenkuoppia.
CGI tarkoittaa Computer Generated Imagery.
Esineet, jotka ovat peräisin esimerkiksi kolmiulotteisesta ohjelmistosta ja jotka on siten luotu keinotekoisesti.
Häiriöt on ehkä selitettävä tarkemmin:
Ne ovat tietokoneohjelman toimintahäiriöitä tai laskuvirheitä, meidän tapauksessamme graafisia virheitä.
Ohjelmiston tehtävänä on esimerkiksi laskea virtuaalinen kuvakohtaus,
joka sisältää näyttelijän, muutamia oikeita esineitä sekä
keinotekoisesti luotuja kolmiulotteisia esineitä ja keinotekoisen taustan.
Jossain vaiheessa - jostain syystä -
tapahtuu laskuvirhe, mahdollisesti prosessori on ylikuormittunut.
Vaurioitunut alue ei näy puhtaana, ja näkyviin tulee
outoja artefakteja, kuvahyppyjä, vääristymiä tai muuta vastaavaa.
Häiriöt ovat siis melko selvä todiste tietokoneen manipuloinnista.
Nyt herää kysymys, onko NASAn kuvissa mitään tällaista?
Ja vastaus on selvästi KYLLÄ! Ehdottomasti!
Aloitetaan tästä 9. syyskuuta
22 julkaistusta helmestä:
Kyseessä oli suora lähetys, jossa Kamala Harrisin väitetään puhuneen suoraan ISS:n kanssa puhelimessa.
Katso tarkkaan!
No? Löysit mitä?
Tässä taas.
Etkö ole vieläkään nähnyt mitään?
Mennään yksityiskohtiin, zoomataan
ja hidastetaan kuvaa:
Mikrofonikaapeli alkaa liikkua villisti.
Astronautti yrittää työntää sen pois ja saa aikaan kauniin häiriön.
Ilmeisesti kolmiulotteinen ohjelmisto ei enää osaa päättää, näkyykö kaapeli
käden ylä- vai alapuolella, kun kättä liikutetaan nopeasti, joten
se käytännössä sulautuu käteen tai kulkee sen läpi.
Näemme siis, että kaapeli on luotu kolmiulotteinen objekti,
koska muuta tapaa selittää tämä kohtaus ei ole.
Kuvanlaskentaohjelmisto ei saa niin
sanottua törmäystunnistusta kuntoon.
Toisin sanoen se ei pysty seuraamaan tarkasti, minkä
kuvaelementin pitäisi törmätä mihinkin ja siten aiheuttaa hylkimistä.
Näin kädestä tulee ohi kulkeva, ei-törmäilevä esine.
Toivottavasti se oli puoliksi ymmärrettävää.
Mukava nähdä myös aavemikrofoni hieman kauempana elokuvassa.
Nyt se on täällä!
Nyt se on poissa!
Takaisin!
Mennyt taas!
Ja siellä taas!
Kyllä, kuvan laskenta meni todella pieleen.
Mikrofoni on selvästi peräisin myös 3D-ohjelmistosta, ja
se on laskettu täysin väärin kohtaukseen.
Se ei voi johtua kameran virheistä, koska kamerat yksinkertaisesti
ottavat tasaisen kuvan siitä, mitä niiden linssin eteen tulee.
Siirto ei myöskään voi olla syyllinen, koska se ei voi jättää pois vain
mikrofonin päätä tai kaapelia, vaan vaikuttaa koko kuvaan tai suuriin osiin siitä.
Tausta tietokoneella luoduille kolmiulotteisille esineille, kuten tämä mikrofoni.
Tällaisia objekteja luodaan useissa kerroksissa.
Ensin luodaan perusmuoto tai rautalankamalli, sitten levitetään väri-
ja tekstuurikerroksia, ja lopuksi valaistustehosteet viimeistelevät lopputuloksen, selittääksesi
asian hyvin yksinkertaisesti ja ilman paljon teknisiä termejä.
Näiden objektien lopullista luomista kutsutaan renderöinniksi.
Prosessin aikana kaikki kerrokset liitetään yhteen valmiiksi klipiksi.
Suoratoisto voi tietenkin johtaa ongelmiin, esimerkiksi siksi, että tietokone ei
pysty tuottamaan haluttua tulosta riittävän nopeasti tai prosessori on ylikuormitettu.
Tämä on erityisen ongelmallista silloin, kun kolmiulotteiset
esineet ovat suorassa vuorovaikutuksessa näyttelijöiden kanssa.
Siitä tässä on kyse.
Seuraavista esimerkeistä näet ihmeellisesti, että kyse
on tietokonegrafiikasta, joka on livenä päällekkäin
sijoitettu: 1. tämä mikrofoni.
Ensin se kimmeltää, sitten valon heijastukset, jotka olivat
siellä aiemmin, ovat poissa, ja heti kuvasta toiseen.
2.
Astronauttinäyttelijä Don Pattit näyttää, miten kahvia juodaan avaruudessa.
Näyttää toistaiseksi aika hyvältä, kuvanlaatua lukuun ottamatta.
Leikkeen loppu on ratkaiseva, koska
- hups - tässä kohtaa
kahvi yhtäkkiä irtoaa säiliöstä ja
ponnahtaa ulos siitä menettämättä muotoaan.
Väritaso on selvästi irrotettu muototasosta, mikä on mahdollista vain, jos
objekti on peräisin kolmiulotteisesta ohjelmistosta ja suorarenderöinti meni pieleen.
Virheetön laskuvirhe ja siten seuraava todiste siitä,
että NASA luo kuvansa virtuaalitodellisuuden avulla.
3.
Näin on myös kolmannessa esimerkissä: pehmohahmo ilmestyy tyhjästä, ja sen kanssa voi jopa olla vuorovaikutuksessa.
Aluksi ajattelin, että esine olisi voinut olla piilossa niin sanotun
naamion takana, mutta näyttelijän käsi näkyy muutaman kuvan ajan.
Kohde siis häivytettiin eikä sitä tehty näkyväksi
peittämällä, mikä poistaisi toisen mahdollisuuden pöydältä.
Vuorovaikutus virtuaalisten esineiden kanssa selittyy muuten niin
sanotulla ragdoll-moottorilla, joka on yleinen esimerkiksi videopeleissä.
Voit vapaasti tutkia asiaa, mutta en aio käsitellä sitä enempää.
Myös liikkeenohjaus olisi mielenkiintoinen hakusana lisättäväksi aiheeseen.
Ja kun kerran puhumme virtuaalitodellisuudesta, katso tätä.
Katsokaa kuvassa vasemmalla olevaa kaveria, mitä hän aikoo tehdä.
No niin.
Kyllä, se menee nyt edestakaisin, mutta se tekee todella selväksi, mitä tapahtui.
Varo käsiä.
Hän ottaa kuvitteellisen esineen vasempaan käteensä, siirtää
sen oikeaan käteensä ja ottaa sen sivuun.
Harmi vain, että esinettä, josta hän haluaa päästä eroon, ei voi nähdä.
Tekninen selitys: Kanava, jolla suoraa kolmiulotteista objektia oli
tarkoitus näyttää, ei ollut aktiivinen lähetyksen aikana.
Ilmeisesti kuitenkin esikatselussa, koska katso hänen silmiään.
Hän ei katso kohdetta, vaan katsoo eteenpäin, ikään kuin tarkistaisi
monitorista, että myös hänen toimintansa näyttää hyvältä ja oikealta.
Selvä, sanoisin.
On myös mahdollista, että näyttelijät käyttävät piilolinssejä, joiden avulla he heijastavat kuvan suoraan verkkokalvolle.
Kyllä, sellainen on todellakin olemassa!
Katso itse.
Näemme, että kokonaisia kohtauksia on
leikattu keinotekoisesti yhteen, kuten kuvan
oikealla puolella oleva astronauttinäyttelijä.
Lyhyt vilkaisu kuvaan paljastaa, että se
on leikattu ja käännetty kohtaukseen.
Näemme hyvin suoraviivaisen graafisen virheen, jossa on
yhdensuuntaisia viivoja, jotka vastaavat miehen kallistuskulmaa.
Leikataan niin sanotusti lohkoon, käännetään 190 astetta ja asetetaan oikeaan yläkulmaan.
Myöskään miehen kasvojen valaistus ei vastaa naisen
kasvojen valaistusta, mikä puoltaa erillistä kuvausta.
Valo on kovempaa, suorempaa ja antaa enemmän kontrastia.
Entisenä valokuvaajana näen kaksi erilaista valoasetusta
ja siten kaksi erilaista kuvaa yhdessä.
Tämäkin on loistava.
Ei glitschiä, mutta mukava leikkausvirhe.
Ja näemme - jälleen
15 prosentin nopeudella -
että se katoaa kuin
haamu ilmaan, mukaan lukien
ympäristövirheet vasemmalla puolella, jossa
muutama esine liukuu ylöspäin.
Tähän on asennettu niin sanottu pehmeä aukko, jonka
ansiosta siirtyminen kahden kohtauksen välillä sujuu pehmeästi.
On vain typerää, kun tällaisia häivytyksiä esiintyy muka
leikkaamattomissa videoissa, joissa niitä ei yksinkertaisesti pitäisi olla.
Toinen hieno ja nolo esimerkki häivytyksestä.
Näemme ISS:llä taikureita, jotka ilmestyvät
tyhjästä ja esittävät sarjan.
David Copperfield olisi kateudesta vihreä.
Tässä on Ebnit-virhe.
Taustalla näkyy varjo tässä valkoisessa suorakulmiossa.
Tarkkaile nyt tarkkaan, mitä takimmaisen esiintyjän päähän tapahtuu.
Tietokone laskee osan tästä varjosta astro-näyttelijän eteen, minkä vuoksi
se peittää aluksi osittain hänen päänsä, ikään kuin ovenkarmi.
Mutta sitten hänen päänsä
liikkuu varjotason läpi, mikä
aiheuttaa ohjelmistolle loogisen ongelman.
Kalju pää liittyy ensin varjoon ja sulaa sitten sen läpi.
Tyhjennä CGI-laskentavirhe.
Seuraavassa otoksessa niin sanottu trekking eli
kohteen seuranta menee pahasti pieleen.
Oikean käden sormet ovat mikrofonin päällä.
Nyt tämä käsi vedetään pois, ja ilman korjaavaa liikettä, mutta ikävän
graafisen häiriön myötä vasemman käden sormet ovat nyt mikrofonin kohdalla.
Mutta todella hauskaksi se muuttuu, kun käsi palautetaan.
Sormet kirjaimellisesti liukuvat vasemman käden alle ilman minkäänlaista
vastusta, mikä ei fyysisesti yksinkertaisesti toimi lainkaan.
Tietokoneen pyrkimys tuottaa puhdas kuva näkyy selvästi.
Leikatut reunat näkyvät selvästi sormien ympärillä
tummina ääriviivoina ja jopa pureskeltuina sormenpäinä.
Ei, rakkaat NASA-fanit, nämä eivät ole lähetysvirheitä.
Toinen esimerkki, jota minun ei
mielestäni tarvitse kommentoida, puhuu puolestaan.
Toinen renderöity kolmiulotteinen esine, jolla on oma elämä.
Ja jos annat kohtauksen jatkua, se häiriintyy kertaheitolla.
En tiedä, mitä tapahtui, mutta näyttää siltä, että
live-kuvan laskennan grafiikkaprosessi kävi hieman liian kuumana.
Mutta siirrymme toiseen tärkeään seikkaan, joka paljastaa
NASAn tallenteiden väärentämisen, eli vihreään ruutuun.
Aivan alussa, suosikkitallenteeni.
Video on virallisesti NASAn kanavalta.
Otsikko ja linkit on lisätty, joten voitte vapaasti tarkistaa.
Jälleen kerran nauhoituksen loppu on mielenkiintoinen.
Kaikki kolme astronauttinäyttelijää hämärtyvät samanaikaisesti yhdeksi graafiseksi
mudaksi, kun taas tausta pysyy koskemattomana.
Vielä kerran.
Keskity tällä kertaa näihin etualalla oleviin objekteihin, koska grafiikkahäiriö vaikuttaa myös niihin.
Mielenkiintoisimpia ovat kuitenkin nämä viheralueet.
Etualan kerroksen häiriön kautta saamme suoran välähdyksen
todellisesta taustasta astronauteiksi kutsuttujen näyttelijöiden takana.
Ja tämä on vihreä valkokangas.
Jostain syystä vihreän alueen peittäminen säilyi, kun
kuvamateriaali tuhoutui itsestään koskematta päällekkäiseen taustaan.
Perusteluna elokuvavirhe tai lähetysongelma on teknisesti mahdotonta.
Ensiksikin koko kuvaan olisi silloin vaikutusta, eikä vain tähän erittäin valikoivaan osaan.
Toiseksi kamerat eivät tuota satunnaisia värejä.
Vihreää ei voi tuottaa siellä, missä ei ole vihreää.
Lisäksi lähetysvirheet tuhoavat vain olemassa olevan
kuvamateriaalin eivätkä luo värejä tyhjästä.
Näin se toimii elokuvassa.
Tämä klippi osoittaa hyvin vaikuttavasti, miten voit luoda
kokonaisia fiktiivisiä maailmoja yksinkertaisesti käyttämällä vihreää kuvaruutua.
Elokuvassa pidämme sitä itsestäänselvyytenä.
Mutta heti kun NASAa syytetään kuvien väärentämisestä tällä tekniikalla, useimmat ihmiset pitävät sitä absurdina.
Miksi?
Miksi emme halua tunnustaa sitä, mikä on itsestään selvää heti, kun se on ristiriidassa maailmankuvamme kanssa?
Ovatko illuusiot meille niin tärkeitä, että emme yksinkertaisesti halua nähdä mitään?
Ihan sama. Green screen on nykyään täysin normaali käytäntö videoissa.
Muutamat esineet ovat aitoja, loput on häivytetty, kuten
tässä Hobitin kuvausten aikana tai monissa muissa elokuvissa.
Tai jopa NASAssa itsessään, kuten tässä
raportissa selvästi ja oletettavasti tahattomasti näkyy.
Kysykää itseltänne, miksi ISS:n taakse tarvitaan vihreä
valkokangas, kun kaikkien avaruuskuvausten pitäisi olla todellisia?
Sillä välin tekniikka kehittyy koko ajan paremmaksi, ja green screenistä luovutaan yhä useammin.
Nykyaikaisissa kuvauksissa käytetään LED-seiniä, jotka reagoivat kameran liikkeisiin videopelimoottoreiden avulla,
mikä tekee niistä paljon realistisemman näköisiä ja mahdollistaa optimaalisen valaistuksen.
Toinen etu: näyttelijät näkevät itse taustan kuvausten aikana
- ja kaikki toimii livenä ja reaaliajassa.
Siitä puheen ollen, kaikki voidaan nyt tuottaa reaaliajassa.
Videopeli Hellblade on tästä uskomaton malliesimerkki.
Näytelmä esitetään reaaliajassa ja toistetaan millisekunneissa.
Prosessin aikana otokset voidaan liittää saumattomasti yhteen niin, että
näyttelijä voi käydä vuoropuhelua itsensä kanssa, kuten tässä tapauksessa.
Olen tyytyväinen siihen.
Olemme siis menossa kohti aikoja, jolloin selkeää näyttöä huolimattomien tai
tahattomien green screen -virheiden aiheuttamasta väärentämisestä ei enää esiinny.
Siksi on entistäkin tärkeämpää ymmärtää nyt, että NASA & Co. valehtelevat meille kylmästi.
Minulla on vielä yksi lisäys tähän kohtaan.
Tässä George Bush vanhempi vieraili NASA:ssa - ja mitä näemme taustalla?
Niin sanottu astronautti Tim Peake, jonka pitäisi olla samaan aikaan Maan
kiertoradalla ja joka käsittelee parhaillaan vihreää palloa sinisen ruudukkotaustan edessä.
Reunassa kohtausta kehystävät laitteet, jotka ovat aina nähtävissä ISS:n suurissa suorissa lähetyksissä.
Vihreitä objekteja käytetään elokuvassa muuten myös näyttelijöiden
orientointipisteenä, kun muut 3D-objektit sisällytetään elokuvaan myöhemmin.
Entä taustatiedot, voitte kysyä itseltänne.
Myöhemmin he yrittivät löytää tekosyyn taustalle
ja myydä sitä tieteellisten kokeiden välineenä.
Mutta katsokaa tätä selvin päin:
Millaisia kokeita nämä ovat?
Mitä käytännön hyötyä tästä pitäisi olla?
Muutamia viimeisiä esimerkkejä:
Sen lisäksi, että kuvaprosessori halusi taas lämpöä ja
se häiriintyy, kunnes se putoaa, näemme myös tässä
- juuri nyt - vihreän ruudun paljastavan läpikuultavuuden.
Ja seuraavassa otoksessa video-ohjelmisto ei myöskään
rajannut vihreää taustaa hetkeksi oikein.
Lisäksi loistava esimerkki siitä, että kelluvat esineet
ja myös astro-näyttelijöiden vaatteet on luotu 3D:nä.
Katso kaapelia tarkkaan: Jos tämä ei
ole selvä laskuvirhe, mikä sitten on?
Veikkaan, että näyttelijöiden osalta käytetään niin sanottuja
motion-capture-pukuja ja että sopivat vaatteet lisätään digitaalisesti.
Valitettavasti en voi todistaa tätä, mutta
se selittäisi, miksi henkilöllä on laskuvirheitä.
Kuten sanoin, normaaleissa kuvauksissa tällaista ei olisi:
Tausta säilyy ehjänä, lasketuista kohteista tulee pikselimössöä.
Ne ovat tietokoneella luotuja kuvia, ei mitään muuta.
Tämä on myös melko hauska ja itse asiassa hieman pelottava:
Puolet näyttelijän kasvoista tehtiin läpinäkyviksi.
Näin tapahtuu, kun asetat video-ohjelman vihreän toleranssin liian korkeaksi.
Tällöin häivytetään myös alueet, jotka eivät ole vihreitä, mutta
jotka ovat siirtymässä kohti vihreää esimerkiksi epäsuotuisien varjojen vuoksi.
Mutta no, jätetään se siihen toistaiseksi.
NASA:n kuvaväärennöksistä on paljon lisää todisteita.
Mutta nämä ovat mielestäni kaikkein selkeimpiä.
Tiedän jo nyt, kuinka voimakas sisäinen vastarinta monissa NASA-faneissa raivoaa, ja he etsivät
lähes automaattisesti selitystä sille, että olen väärässä ja että NASA ei koskaan valehtelisi.
Näille ihmisille voin vain sanoa: Ei ole mitään järkeä sulkea silmiämme ilmeiseltä.
Kukaan ei ole niin sokea kuin se, joka ei halua nähdä!
Joten katsokaa. Meitä petetään ja meille valehdellaan!
He tekevät edelleen näitä virheitä, emmekä voi havaita niitä.
Kuten alussa selitetään:
Todellisissa lähetyksissä ei saa koskaan tapahtua tällaisia virheitä, ei ainuttakaan!
Ne todistavat, että kyseessä on väärentäminen.
Ja jos nyt herää kysymys: miksi on lainkaan väliä sillä, valehtelevatko avaruusjärjestöt, voin vain sanoa: miettikää, mikä kaikki riippuu NASA:sta ja kumppaneista - koko maailmankuvamme.