Prieš 65 metus, 1958 m. spalį, pradėjo veikti JAV kosmoso agentūra NASA.
Tai, kas vieniems yra JAV ir JAV mokslinių tyrimų figūra, kitiems yra
labai kruopščiai atliktos, bet ne nepriekaištingos apgaulės, t. y. klastotės, gamybos vieta.
Būtent šios klaidos patraukia žiniasklaidos specialistų dėmesį ir yra atitinkamai komentuojamos.
Tai pasakojama ir šiame 20 minučių trukmės dokumentiniame
filme, kuriuo siekiama paskatinti žmones susidaryti savo nuomonę.
Iš esmės, ant kortos pastatytas ne kas kita, o visa mūsų pasaulėžiūra.
Turiu rimtą klausimą.
Ar vaizdai, kuriuos NASA ir kitos organizacijos mums pateikia
kaip vaizdo įrašus iš kosmoso, iš tiesų yra tikri?
Ar tai tikri kadrai, ar tik klastotės, nufilmuotos kino studijoje?
Ar atpažįstate kokių nors užuominų ar įrodymų apie kino triukus ar net kompiuteriu sukurtą virtualią realybę?
Išsiaiškinkime klausimus:
Kaip žiniasklaidos paslaugų teikėjas, turintis profesinės patirties nuo 2004 m., tvirtinu,
kad viskas, ką mums rodo NASA, EKA ir visos kitos kosmoso
organizacijos, yra studijiniai kadrai, žalias ekranas ir CGI, t. y. kompiuteriu
sukurta vaizdinė medžiaga - nauja vokiečių kalba: Fake!
Tikėtina, kad šis teiginys sulauks didelio pasipriešinimo.
Tačiau manau, kad dėl vieno dalyko sutinkame nuo pat pradžių.
Jei NASA vaizdai iš tiesų
tikri, matytume tik nepriekaištingus kadrus.
Be klaidų, be holivudinių triukų, be
abejotinų scenų, verčiančių suabejoti fizikos dėsniais.
Vos viena scena, atskleidžianti tokį dalyką, atskleistų, kad NASA ir kiti yra melagiai.
Bet tiesiog patys pažiūrėkite ir susidarykite savo nuomonę.
Šiame epizode apžvelgiame trikdžius, CGI ir žaliąjį ekraną.
Apskritai, kiek įmanoma vengsiu techninių terminų ir paaiškinsiu tai, ką
matau, kuo paprasčiau, kad nespecialistai galėtų suprasti, kas vyksta.
Vis dėlto reikia paminėti keletą dalykų.
Manau, kad dauguma žmonių gali būti susiję su žaliuoju ekranu.
Tai yra žalias fonas, kurį žmonės mėgsta naudoti filmuodami.
Trumpai paaiškinus, filmuojate spektaklį priešais žaliąjį ekraną, pašalinate žaliąją
spalvą montuodami vaizdo įrašą ir pakeičiate spalvą norimu fonu.
Taigi esate labai lankstus ir nesate priklausomas
nuo vietos sąlygų, susijusių su scenos vaizdavimu.
Prireikus taip pat naudojami mėlynieji ekranai.
Jie nėra žali, bet, kaip sako pavadinimas, mėlyni.
Beje, žaliasis ekranas veikia ir tiesioginėse transliacijose.
Tačiau ten kartais pasitaiko nedidelių spąstų.
CGI reiškia kompiuteriu sukurtus vaizdus.
objektai, kurie, pavyzdžiui, yra sukurti naudojant trimatę programinę įrangą ir tokiu būdu buvo dirbtinai sukurti.
Glitchus gali tekti paaiškinti išsamiau:
Tai kompiuterio programos veikimo sutrikimai arba skaičiavimo klaidos, mūsų atveju - grafikos klaidos.
Pavyzdžiui, programinė įranga turi apskaičiuoti virtualią vaizdo
sceną, kurioje yra aktorius, keli tikri objektai,
dirbtinai sukurti trimačiai objektai ir dirbtinis fonas.
Tam tikru momentu dėl kokių nors priežasčių
atsiranda skaičiavimo klaida, galbūt procesorius yra perkrautas.
Paveikta sritis nerodoma švariai, atsiranda keistų
artefaktų, vaizdo šuolių, iškraipymų ar pan.
Taigi, trikdžiai yra gana aiškus manipuliavimo kompiuteriu įrodymas.
Kyla klausimas, ar NASA nuotraukose yra kas nors panašaus?
Ir atsakymas yra aiškus TAIP! Absoliučiai!
Pradėkime nuo šio rugsėjo 9
d. 22 d. perlo:
Tai buvo tiesioginė transliacija, kurios metu Kamala Harris tariamai tiesiogiai kalbėjo su TKS telefonu.
Atidžiai įsižiūrėkite!
Na? Ką atrado?
Čia vėl.
Vis dar nieko nematėte?
Gilinkimės į detales, priartinkime
ir sulėtinkime kadrą:
Mikrofono laidas pradeda pašėlusiai judėti.
Astronautas bando jį nukabinti ir sukuria gražų gedimą.
Matyt, trimatė programinė įranga nebegali nuspręsti, ar kabelis turi būti
rodomas virš rankos, ar po ja, kai ranka greitai judinama,
todėl jis praktiškai susilieja su ranka arba praeina pro ją.
Taigi matome, kad kabelis yra sukurtas trimatis
objektas, nes kitaip šios scenos paaiškinti neįmanoma.
Vaizdų skaičiavimo programinė įranga
neteisingai nustato vadinamąjį susidūrimą.
Kitaip tariant, jis negali tiksliai nustatyti, kuris paveikslėlio elementas
su kuriuo turėtų susidurti ir taip sukelti atstūmimą.
Tokiu būdu ranka tampa praeinančiu, nesusiduriančiu objektu.
Tikiuosi, kad tai buvo suprantama.
Taip pat malonu matyti šiek tiek toliau filme esantį fantomo mikrofoną.
Dabar jis čia!
Dabar jo nebėra!
Vėl sugrįžta!
Vėl dingo!
Ir vėl ten!
Taip, vaizdas buvo apskaičiuotas tikrai neteisingai.
Akivaizdu, kad mikrofonas taip pat sukurtas naudojant trimatę
programinę įrangą ir buvo visiškai neteisingai apskaičiuotas scenoje.
Tai negali būti fotoaparato klaidos, nes fotoaparatai paprasčiausiai daro
plokščią nuotrauką to, kas atsiduria prieš jų objektyvą.
Perdavimas taip pat negali būti kaltas, nes jis negalėtų palikti tik mikrofono
galvutės arba laido, bet paveiktų visą vaizdą arba didelę jo dalį.
Kompiuteriu sukurtų trimačių objektų, tokių kaip šis mikrofonas, fonas.
Tokius objektus kuriate keliuose, tarkime, sluoksniuose.
Pirmiausia sukuriama pagrindinė forma arba vielinio karkaso modelis, tada taikomi
spalvų ir tekstūrų sluoksniai, o galiausiai apšvietimo efektai suteikia galutinį
akcentą, paaiškinant labai paprastai ir be daugybės techninių terminų.
Galutinis šių objektų sukūrimas vadinamas atvaizdavimu.
Šio proceso metu visi sluoksniai sujungiami ir sukuriamas galutinis klipas.
Žinoma, dėl tiesioginio atvaizdavimo gali kilti problemų, pvz., dėl to, kad kompiuteris
negali sukurti norimo rezultato pakankamai greitai arba jo procesorius yra pernelyg apkrautas.
Tai ypač problemiška, kai trimačiai objektai
turi gyvai sąveikauti su aktoriais.
Būtent apie tai čia ir kalbame.
Iš toliau pateiktų pavyzdžių puikiai matote, kad
iš tikrųjų kalbame apie kompiuterinę grafiką, kuri
uždedama gyvai: 1. šį mikrofoną.
Iš pradžių jis blizga, paskui dingsta prieš tai buvę šviesos
atspindžiai, ir iš karto pereina iš vieno vaizdo į kitą.
2.
Astronautas aktorius Donas Patitas demonstruoja, kaip gerti kavą kosmose.
Kol kas atrodo gana gerai, išskyrus vaizdo kokybę.
Klipo pabaiga yra labai svarbi,
nes būtent čia kava staiga
atsiskiria nuo indo ir iššoka
iš jo neprarasdama formos.
Spalvų plokštuma aiškiai atskirta nuo formos plokštumos, o tai įmanoma tik tuo
atveju, jei objektas sukurtas trimatėje programinėje įrangoje ir tiesioginis atvaizdavimas buvo klaidingas.
Nepriekaištingas apskaičiavimas ir dar vienas įrodymas, kad
NASA vaizdus kuria naudodama virtualiąją realybę.
3.
Taip yra ir trečiajame pavyzdyje: iš niekur atsiradusi pliušinė figūrėlė, su kuria galima bendrauti gyvai.
Iš pradžių pamaniau, kad objektas galėjo būti paslėptas už vadinamosios
kaukės, tačiau keliuose kadruose matyti, kaip prasišviečia aktorės ranka.
Taigi objektas buvo sumaišytas, o ne
užmaskuotas, todėl kita galimybė būtų atmesta.
Beje, sąveiką su virtualiais objektais paaiškina vadinamasis
"ragdoll" variklis, paplitęs, pavyzdžiui, vaizdo žaidimuose.
Kviečiame atlikti tam tikrus tyrimus, bet toliau į tai nesigilinsiu.
Judesio valdymas taip pat būtų įdomus paieškos terminas, kurį būtų galima įtraukti į temą.
O kol kalbame apie virtualiąją realybę, atkreipkite dėmesį į tai.
Stebėkite, ką ruošiasi daryti paveikslėlyje kairėje esantis vaikinas.
Štai taip.
Taip, dabar jis grįžta pirmyn ir atgal, bet tai tikrai aiškiai parodo, kas įvyko.
Stebėkite rankas.
Jis paima įsivaizduojamą daiktą į kairę ranką, perduoda
jį į dešinę ir paima į šalį.
Tik gaila, kad objekto, kurio jis nori atsikratyti, negalima pamatyti.
Techninis paaiškinimas: kanalas, kuriuo turėjo būti rodomas
tiesioginis trimatis objektas, perdavimo metu nebuvo aktyvus.
Vis dėlto, matyt, peržiūros metu, nes, pažvelkite į jo akis.
Jis nežiūri į objektą, o žiūri į priekį, tarsi monitoriuje
tikrindamas, ar jo veiksmai taip pat atrodo geri ir teisingi.
Supratau, sakyčiau.
Taip pat gali būti, kad aktoriai naudoja kontaktinius lęšius tiesioginei vaizdo projekcijai į tinklainę.
Taip, toks dalykas tikrai egzistuoja!
Įsitikinkite patys.
Matome, kad ištisos scenos yra
dirbtinai sukarpytos, pavyzdžiui, dešinėje paveikslėlio
pusėje esantis astronautas.
Trumpai pažvelgus į vaizdą matyti, kad jis
buvo iškirptas ir pasuktas į sceną.
Matome labai tiesaus pjūvio grafinę klaidą su
lygiagrečiomis linijomis, atitinkančiomis vyro pasvirimo kampą.
Iškirpti bloke, taip sakant, pasukti 190 laipsnių kampu ir įstatyti viršuje dešinėje.
Vyro veido apšvietimas taip pat nesutampa su moters
veido apšvietimu, todėl jį reikėtų fotografuoti atskirai.
Šviesa yra stipresnė, tiesioginė ir kontrastingesnė.
Kaip buvęs fotografas matau du skirtingus šviesos
nustatymus, taigi ir dvi skirtingas nuotraukas.
Šis taip pat puikus.
Nėra glitsch, bet graži pjovimo klaida.
Ir vėl matome, kaip
15 % greičiu jis
kaip vaiduoklis išnyksta ore,
įskaitant aplinkos klaidas kairėje
pusėje, kur keli objektai
pakyla į viršų.
Čia įdiegta vadinamoji švelnioji diafragma, kuri leidžia
sklandžiai pereiti iš vienos scenos į kitą.
Tiesiog kvaila, kai tokie išblukimai atsiranda tariamai neredaguotuose
vaizdo įrašuose, kuriuose jų paprasčiausiai neturėtų būti.
Dar vienas puikus ir, na, gėdingas išblukimo pavyzdys.
TKS laive matome burtininkus, kurie tiesiog
iš niekur atsiranda su įterpimo seka.
Davidas Koperfildas būtų žalias iš pavydo.
Čia yra "Ebnit" klaida.
Fone matomas balto stačiakampio šešėlis.
Dabar atidžiai stebėkite, kas vyksta su galinio atlikėjo galva.
Kompiuteris apskaičiuoja dalį minėto šešėlio, esančio vienu lygiu prieš astroaktorių, todėl
iš pradžių jo galvą iš dalies uždengia šešėlis, tarsi durų staktos.
Tačiau tada jo galva juda
šešėlių plokštumoje, todėl programinei įrangai
kyla loginių problemų.
Plika galva iš pradžių susijungia su šešėliu, o paskui pro jį prasiskverbia.
Išvalyti CGI skaičiavimo klaidą.
Kitame kadre vadinamasis trekingas, t. y.
objekto sekimas, vyksta siaubingai blogai.
Dešinės rankos pirštai yra ant mikrofono.
Dabar ši ranka atitraukiama ir be korekcinio judesio, bet su
nemaloniu grafiniu trikdžiu kairės rankos pirštai atsiduria prie mikrofono.
Tačiau tampa labai juokinga, kai ranka grąžinama atgal.
Pirštai tiesiog slysta po kairiąja ranka be
jokio pasipriešinimo, o tai fiziškai tiesiog neveikia.
Aiškiai matomos kompiuterio pastangos sukurti švarų vaizdą.
Aiškiai matosi nupjauti pirštų kraštai, tamsūs
kontūrai ir net nupjauti pirštų galiukai.
Ne, mieli NASA gerbėjai, tai nėra perdavimo klaidos.
Kitas pavyzdys, ir nemanau, kad man reikia komentuoti
šį paveikslėlio šuolį, kalba pats už save.
Dar vienas išryškintas trimatis objektas, gyvenantis savo gyvenimą.
O jei leisite scenai tęstis, ji vienu ypu nutrūksta.
Neįsivaizduoju, kas vyksta, bet atrodo, kad tiesioginio vaizdo
skaičiavimo grafinis procesas buvo šiek tiek per karštas.
Tačiau pereikime prie kito svarbaus dalyko, atskleidžiančio
NASA įrašų klastojimą - žaliojo ekrano.
Pačioje pradžioje - mano mėgstamiausias įrašas.
Vaizdo įrašas yra oficialiai iš NASA kanalo.
Pavadinimas ir nuorodos įterptos, todėl galite tikrinti.
Dar kartą įdomi įrašo pabaiga.
Visi trys astronautai vienu metu susilieja į
vieną grafinį purvą, o fonas išlieka nepakitęs.
Dar kartą.
Šį kartą sutelkite dėmesį į šiuos pirmame plane esančius objektus, nes jiems taip pat turi įtakos grafikos triktis.
Tačiau įdomiausios yra šios žaliosios zonos.
Per pirmojo plano sluoksnio broką tiesiogiai matome tikrąjį foną,
kuris slypi už aktorių, kuriuos jie vadina astronautais.
Tai žaliasis ekranas.
Dėl kažkokių priežasčių žaliosios srities maskavimas išliko, o
filmuota medžiaga sunaikinta pati, neliečiant uždėto fono.
Pasiteisinti filmo klaida ar perdavimo problema techniškai neįmanoma.
Pirma, tuomet būtų paveiktas visas vaizdas, o ne tik ši itin selektyvi dalis.
Antra, fotoaparatai nesukuria atsitiktinių spalvų.
Negalima gaminti žalios spalvos ten, kur jos nėra.
Be to, perdavimo klaidos tik sunaikina esamą
vaizdo medžiagą ir nesukuria spalvų iš nieko.
Taip viskas vyksta filme.
Šiame klipe labai įspūdingai parodyta, kaip galima sukurti
ištisus išgalvotus pasaulius tiesiog naudojant žaliąjį ekraną.
Filme tai laikoma savaime suprantamu dalyku.
Tačiau kai tik apkaltinate NASA, kad ji šiuo metodu klastojo vaizdus, dauguma žmonių mano, kad tai absurdas.
Kodėl?
Kodėl nenorime pripažinti to, kas akivaizdu, kai tik tai prieštarauja mūsų pasaulėžiūrai?
Ar iliuzijos mums yra svarbesnės, todėl tiesiog nenorime nieko matyti?
Nepriklausomai nuo to, kas. Žaliasis ekranas šiais laikais yra visiškai standartinė vaizdo įrašų praktika.
Keletas objektų yra tikri, o kiti - išblukę,
kaip ir filmuojant "Hobitą" ar daugelyje kitų filmų.
Arba net pačioje NASA, kaip aiškiai ir,
tikėtina, netyčia matyti čia pateiktoje ataskaitoje.
Paklauskite savęs, kam reikalingas žalias ekranas už TKS,
jei visi kosminiai kadrai turėtų būti tikri?
Tuo tarpu technologijos tampa vis geresnės ir geresnės, todėl vis dažniau atsisakoma žaliojo ekrano.
Šiuolaikinėse filmavimo aikštelėse naudojamos LED sienos, kurios, pasitelkus vaizdo žaidimų variklius, gyvai reaguoja
į kameros judesius, todėl jos atrodo daug tikroviškiau, o apšvietimas yra optimalus.
Kitas privalumas: aktoriai patys mato foną filmavimo metu
- viskas vyksta gyvai ir realiuoju laiku.
Kalbant apie tai, dabar viską galima generuoti realiuoju laiku.
Vaizdo žaidimas "Hellblade" yra neįtikėtinas pavyzdys.
Spektaklis rodomas realiuoju laiku ir atkuriamas per kelias milisekundes.
Šiame procese kadrai gali būti sklandžiai sujungti, kad
aktorius galėtų užmegzti dialogą su pačiu savimi.
Esu tuo patenkintas.
Taigi artėjame prie laikų, kai nebebus aiškių klastojimo
įrodymų dėl aplaidumo ar netyčinių žaliojo ekrano klaidų.
Todėl dabar dar svarbiau suvokti, kad NASA ir Co.
Šiuo klausimu turiu dar vieną klausimą.
Čia Džordžas Bušas vyresnysis lankėsi NASA - ir ką matome fone?
Vadinamasis astronautas Timas Pikas (Tim Peake), kuris tuo pat metu turėtų būti
Žemės orbitoje ir kuris šiuo metu valdo žalią rutulį mėlyname tinklelio fone.
Krašte scena įrėminta įranga, kurią visada galima pamatyti didžiosiose TKS tiesioginėse transliacijose.
Beje, žali objektai filme taip pat naudojami aktoriams
orientuotis, kai vėliau reikia įtraukti kitus 3D objektus.
Galite paklausti savęs, o kaip dėl fono.
Vėliau jie bandė rasti pasiteisinimą dėl fono
ir parduoti jį kaip mokslinių eksperimentų įrankį.
Tačiau pažvelkite į tai blaiviai:
Kas tai per eksperimentai?
Kokią praktinę naudą tai turėtų duoti?
Keletas paskutinių pavyzdžių:
Be to, kad vaizdo procesorius vėl norėjo be
šilumos ir jis glitchuoja, kol nukrenta, čia taip
pat matome žalio ekrano blizgesį - dabar.
Kitame kadre vaizdo įrašų programinė įranga taip
pat akimirkai neteisingai apkarpė žalią foną.
Be to, puikus pavyzdys, kad plaukiojantys objektai
ir astroaktorių drabužiai yra sukurti 3D formatu.
Atidžiai apžiūrėkite kabelį: Jei tai nėra
aiški skaičiavimo klaida, tai kas yra?
Spėju, kad aktoriams bus naudojami vadinamieji motion-capture kostiumai,
o atitinkami drabužiai bus įterpti skaitmeniniu būdu.
Deja, negaliu to įrodyti, bet tai paaiškintų,
kodėl asmeniui pirmiausia yra skaičiavimo klaidų.
Kaip jau sakiau, įprasto filmavimo metu tokio dalyko nebūtų:
Fonas išlieka nepakitęs, o apskaičiuoti objektai tampa pikselių purvu.
Tai kompiuteriu sukurti vaizdai, nieko daugiau.
Šis taip pat gana juokingas ir iš tikrųjų šiek tiek bauginantis:
Pusė aktoriaus veido tapo permatoma.
Taip nutinka, kai vaizdo programoje nustatote per didelę žalios spalvos toleranciją.
Tuomet išbluksta ir tos sritys, kurios nėra žalios, bet
dėl nepalankių šešėlių, pavyzdžiui, artėja prie žalios spalvos.
Tačiau kol kas palikime tai taip.
Yra ir daugiau įrodymų apie NASA nuotraukų klastojimą.
Tačiau, mano nuomone, šie pavyzdžiai yra vieni aiškiausių.
Jau žinau, koks stiprus vidinis pasipriešinimas siaučia daugelyje NASA gerbėjų, beveik
automatiškai ieškančių paaiškinimo, kad aš klystu, o NASA niekada nemeluotų.
Šiems žmonėms galiu tik pasakyti: Nėra prasmės užmerkti akis prieš tai, kas akivaizdu.
Niekas nėra toks aklas kaip tas, kuris nenori matyti!
Taigi žiūrėkite. Mus apgaudinėja ir meluoja!
Jie vis dar daro šias klaidas, o mes negalime to pastebėti.
Kaip paaiškinta pradžioje:
Tikruose perdavimuose tokių klaidų niekada neturi būti, nė vienos!
Jie įrodo, kad klastojami dokumentai.
Ir jei dabar kyla klausimas: kodėl apskritai svarbu, ar kosminės organizacijos meluoja, galiu pasakyti tik tiek: pagalvokite, kas priklauso nuo NASA ir Co. - visa mūsų pasaulėžiūra.