1958. gada oktobrī, pirms 65 gadiem, savu darbību sāka ASV kosmosa aģentūra NASA.
Tas, kas vieniem ir ASV un ASV pētniecības figūra, citiem ir
ļoti rūpīgi izstrādāta, bet ne nevainojama krāpšanas, t.i., viltojuma, ražošanas vieta.
Tieši šīs kļūdas piesaista plašsaziņas līdzekļu speciālistu uzmanību un tiek attiecīgi komentētas.
Tā tas ir arī šajā 20 minūšu garajā dokumentālajā filmā,
kuras mērķis ir mudināt cilvēkus pašiem veidot savu viedokli.
Būtībā uz spēles ir likts ne mazāk kā viss mūsu pasaules uzskats.
Man ir nopietns jautājums.
Vai attēli, ko NASA un citi uzņēmumi mums
piedāvā kā video no kosmosa, patiešām ir īsti?
Vai tie ir īsti kadri vai varbūt tikai viltojumi, kas uzņemti filmu studijā?
Vai jūs atpazīstat kādas norādes vai pierādījumus par filmu trikiem vai pat datorģenerētu virtuālo realitāti?
Pievērsīsimies šiem jautājumiem:
Kā plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs ar profesionālu pieredzi kopš 2004.
gada es apgalvoju, ka viss, ko mums rāda NASA, ESA
un visas citas kosmosa organizācijas, ir studijas kadri, zaļais ekrāns
un CGI, t.i., datorizēti attēli - vācu valodā: Fake!
Šis apgalvojums, visticamāk, sastapsies ar lielu pretestību.
Taču, manuprāt, mēs jau no paša sākuma esam vienisprātis par vienu jautājumu.
Ja NASA attēli patiešām ir īsti,
mēs redzētu tikai nevainojamus kadrus.
Bez kļūdām, bez Holivudas trikiem, bez apšaubāmām
ainām, kas liek apšaubīt fizikas likumus.
Tikai viena aina, kas atklātu kaut ko tādu, atmaskotu NASA un Co. kā melis.
Bet paskatieties paši un izveidojiet savu viedokli.
Šajā epizodē mēs aplūkojam glitčus, CGI un zaļo ekrānu.
Kopumā es pēc iespējas izvairīšos no tehniskiem terminiem un pēc iespējas
vienkāršāk paskaidrošu, ko redzu, lai arī nespeciālisti varētu saprast, kas notiek.
Tomēr ir jāpiemin dažas lietas.
Manuprāt, lielākā daļa cilvēku var saskarties ar zaļo ekrānu.
Šis ir zaļais fons, ko cilvēki labprāt izmanto filmēšanai.
Īsi paskaidrojot, jūs filmējat izrādi zaļā ekrāna priekšā, video montāžas laikā
noņemat zaļo krāsu un aizstājat to ar vēlamo fona krāsu.
Tādējādi jūs esat ļoti elastīgs un neesat
piesaistīts vietējiem apstākļiem attiecībā uz skatuves attēlojumu.
Vajadzības gadījumā tiek izmantoti arī zilie ekrāni.
Tie nav zaļi, bet gan - kā norāda nosaukums - zili.
Starp citu, zaļais ekrāns darbojas arī tiešraidēs.
Tomēr dažreiz ar nelielām ķibelēm.
CGI nozīmē Computer Generated Imagery (datorizēti attēli).
Objekti, kas, piemēram, ir radīti ar trīsdimensiju programmatūru un tādējādi ir mākslīgi radīti.
Var būt nepieciešams sīkāk izskaidrot nepilnības:
Tie ir datora programmas darbības traucējumi vai aprēķinu kļūdas, mūsu gadījumā - grafiskās kļūdas.
Piemēram, programmatūrai ir jāaprēķina virtuāla attēla aina,
kurā ir aktieris, daži reāli objekti, mākslīgi
radīti trīsdimensiju objekti un mākslīgs fons.
Noteiktā brīdī - neatkarīgi no iemesla - tiek
pieļauta aprēķina kļūda, iespējams, procesors ir pārslogots.
Skartais apgabals netiek attēlots tīri, un parādās
dīvaini artefakti, attēla lēcieni, izkropļojumi vai tamlīdzīgi.
Tādējādi kļūmes ir diezgan skaidrs pierādījums tam, ka ar datoru ir veikta manipulācija.
Tagad rodas jautājums, vai NASA attēlos ir kaut kas līdzīgs?
Un atbilde ir nepārprotami JĀ! Pilnīgi noteikti!
Sāksim ar šo dārgakmeni no
22. septembra 9. septembra:
Šī bija tiešraide, kurā Kamala Harisa esot tieši runājusi ar IDS pa tālruni.
Skatieties uzmanīgi!
Nu? Ko atklāja?
Atkal šeit.
Joprojām neko neesat redzējuši?
Iedziļināsimies detaļās, pietuvināsim
un palēnināsim kadru:
Mikrofona kabelis sāk strauji kustēties.
Astronauts mēģina to notriekt un rada skaistu glitch.
Acīmredzot trīsdimensiju programmatūra vairs nespēj izlemt, vai kabelis jāattēlo virs
vai zem rokas, kad roka tiek strauji kustināta, un tāpēc
tas praktiski saplūst ar roku vai iet tai cauri.
Tātad mēs redzam, ka kabelis ir ģenerēts trīsdimensiju objekts,
jo nav cita veida, kā izskaidrot šo ainu.
Attēlu aprēķināšanas programmatūra nepareizi nosaka
tā saukto sadursmju noteikšanu.
Citiem vārdiem sakot, tā nevar precīzi izsekot, kuram attēla
elementam ar kuru būtu jāsaskaras un tādējādi jāizraisa atgrūšana.
Šādā veidā roka kļūst par garāmgājēju, nesaskaras ar objektu.
Es ceru, ka tas bija saprotams tikai daļēji.
Patīkami ir redzēt arī fiktīvo mikrofonu, kas atrodas nedaudz tālāk filmā.
Tagad tas ir šeit!
Tagad tas ir pazudis!
Atgriezties atkal!
Atkal aizgājuši!
Un atkal tur!
Jā, attēla aprēķins bija ļoti nepareizs.
Arī mikrofons acīmredzami ir radies ar trīsdimensiju
programmatūru un ir pilnīgi nepareizi aprēķināts ainā.
Tās nevar būt kameras kļūdas, jo kameras vienkārši
uzrāda plakanu attēlu tam, kas nonāk objektīva priekšā.
Nevar būt vainīga arī pārraide, jo tā, iespējams, neietekmētu tikai mikrofona
galvu vai kabeli, bet gan visu attēlu vai lielu tā daļu.
Datorizētu trīsdimensiju objektu, piemēram, šī mikrofona, fons.
Šādus objektus varat izveidot vairākos, teiksim, slāņos.
Vispirms tiek veidota pamatforma jeb stiepļu karkasa modelis, pēc tam tiek
uzklāti krāsu un faktūru slāņi, un beigās tiek pievienoti apgaismojuma efekti,
lai to izskaidrotu ļoti vienkārši un bez daudziem tehniskiem terminiem.
Šo objektu galīgo izveidi sauc par atveidošanu.
Šajā procesā visi slāņi tiek savienoti kopā, veidojot gatavu klipu.
Protams, tiešraide var radīt problēmas, piemēram, tāpēc, ka dators nespēj
pietiekami ātri radīt vēlamo rezultātu vai arī procesors ir pārslogots.
Tas ir īpaši problemātiski, ja trīsdimensiju
objektiem ir jāiedarbojas ar aktieriem tiešraidē.
Un tieši par to mēs šeit runājam.
No turpmāk minētajiem piemēriem var lieliski redzēt,
ka mēs patiešām runājam par datorgrafiku, kas
tiek pārklāta tiešraidē: 1. šo mikrofonu.
Vispirms tas mirdz, tad pazūd iepriekš bijušie gaismas
atspulgi, un uzreiz no viena attēla uz otru.
2.
Astronauts aktieris Dons Patits demonstrē, kā dzert kafiju kosmosā.
Līdz šim izskatās diezgan labi, izņemot attēla kvalitāti.
Spailes gals ir ļoti svarīgs,
jo tieši šajā vietā kafija
pēkšņi atdalās no trauka un
izlec no tā, nezaudējot formu.
Krāsu plakne ir skaidri atdalīta no formas plaknes, kas ir iespējams tikai tad,
ja objekts ir radies trīsdimensiju programmatūrā un tiešā attēlošana ir notikusi nepareizi.
Nevainojams pārrēķins un līdz ar to nākamais pierādījums tam,
ka NASA savus attēlus veido, izmantojot virtuālo realitāti.
3.
Tā tas ir arī trešajā piemērā: no nekurienes parādās plīša figūriņa, ar kuru var pat mijiedarboties dzīvajā.
Sākumā es domāju, ka objekts varētu būt paslēpts aiz tā sauktās
maskas, taču dažos kadros ir redzama aktrises roka, kas spīd cauri.
Tātad objekts tika sajaukts, nevis padarīts redzams
no maskēšanas, kas izslēgtu citu iespēju.
Starp citu, mijiedarbību ar virtuālajiem objektiem izskaidro tā
sauktais ragdoll dzinējs, kas ir izplatīts, piemēram, videospēlēs.
Jūs esat laipni aicināti veikt izpēti, bet es tajā neiedziļināšos.
Arī kustību kontrole būtu interesants meklēšanas termins, ko pievienot šai tēmai.
Un, kamēr mēs runājam par virtuālo realitāti, aplūkojiet šo.
Noskatieties, ko gatavojas darīt puisis attēlā pa kreisi.
Lūk, sākam.
Jā, tagad tas iet uz priekšu un atpakaļ, bet tas patiešām skaidri parāda, kas notika.
Uzmanieties uz rokām.
Viņš paņem kreisajā rokā iedomātu priekšmetu, nodod
to labajā rokā un satver to malā.
Tikai žēl, ka objekts, no kura viņš vēlas atbrīvoties, nav redzams.
Tehniskais paskaidrojums: kanāls, kurā bija jāparāda tiešraides
3D objekts, pārraides laikā nebija aktīvs.
Acīmredzot tomēr priekšskatījumā, jo, paskatieties uz viņa acīm.
Viņš neskatās uz objektu, bet skatās uz priekšu, it kā
pārbaudītu monitorā, vai arī viņa darbība izskatās laba un pareiza.
Sapratu, es teiktu.
Iespējams, ka aktieri izmanto arī kontaktlēcas tiešai priekšskatījuma projekcijai uz acs tīkleni.
Jā, tāda lieta patiešām pastāv!
Pārliecinieties pats.
Mēs redzam, ka veselas ainas
ir mākslīgi sagrieztas kopā, piemēram,
astronauta aktieris attēla labajā pusē.
Īsumā ieskatoties attēlā, redzams, ka tas
ir izgriezts un pagriezts ainā.
Mēs redzam ļoti taisni grieztu grafisku kļūdu ar
paralēlām līnijām, kas atbilst vīrieša slīpuma leņķim.
Izgriezts blokā, tā sakot, pagriezts par 190 grādiem un ievietots augšējā labajā pusē.
Arī vīrieša sejas apgaismojums nesakrīt ar sievietes sejas apgaismojumu,
un tas liecina, ka ir nepieciešams atsevišķs kadrs.
Gaisma ir spēcīgāka, tiešāka un kontrastaināka.
Kā bijušais fotogrāfs es redzu divus dažādus gaismas
iestatījumus un līdz ar to divus dažādus kadrus.
Arī šis ir izcils.
Nav glitsch, bet jauka griešanas kļūda.
Un atkal redzam, ka
ar ātrumu 15 %
tas kā spoks izplūst
gaisā, tostarp vides kļūdas
kreisajā pusē, kur daži
objekti noslīd uz augšu.
Šeit ir uzstādīta tā dēvētā maigā diafragma,
kas nodrošina vienmērīgu pāreju starp divām ainām.
Tas ir vienkārši muļķīgi, ja šādi izplūdumi parādās it
kā nerediģētos videoklipos, kuros tiem vienkārši nevajadzētu būt.
Vēl viens labs un, nu, neērts fade-in piemērs.
Uz SKS klāja redzam burvjus, kas vienkārši
parādās no nekurienes ar ievietošanas sekvenci.
Deivids Koperfīlds būtu zaļš no skaudības.
Šeit ir Ebnit kļūda.
Fonā uz baltā taisnstūra ir redzama ēna.
Tagad uzmanīgi vērojiet, kas notiek ar aizmugurējā izpildītāja galvu.
Dators aprēķina daļu no minētās ēnas vienu līmeni astroaktiera priekšā, tāpēc sākumā
viņa galvu daļēji aizsedz ēna, it kā tā būtu durvju pārsedze.
Taču tad viņa galva
pārvietojas ēnu plaknē, kas
programmatūrai rada loģisku problēmu.
Plika galva vispirms savienojas ar ēnu un tad izplūst cauri tai.
Dzēst CGI aprēķina kļūdu.
Nākamajā kadrā tā sauktais trekings, t.i.,
objekta izsekošana, notiek briesmīgi nepareizi.
Labās rokas pirksti ir uz mikrofona.
Tagad šī roka tiek atvilkta, un bez koriģējošas kustības, bet ar
nepatīkamu grafisku kļūmi kreisās rokas pirksti tagad ir pie mikrofona.
Bet tas kļūst patiešām smieklīgi, kad roka tiek atdota.
Pirksti burtiski slīd zem kreisās rokas bez
jebkādas pretestības, kas fiziski vienkārši nedarbojas.
Skaidri redzamas datora pūles radīt tīru attēlu.
Ap pirkstiem skaidri redzamas sagrieztas malas -
tumšas kontūras un pat nokosti pirkstu gali.
Nē, dārgie NASA fani, tās nav pārraides kļūdas.
Vēl viens piemērs, un es nedomāju, ka man šis
attēla lēciens ir jākomentē, runā pats par sevi.
Vēl viens atveidots trīsdimensiju objekts ar savu dzīvi.
Un, ja ļaujat ainai turpināties, tā glitch vienā piegājienā.
Nav ne jausmas, kas notiek, bet izskatās, ka grafikas
process tiešā attēla aprēķināšanai darbojas nedaudz par karstu.
Bet pāriesim pie otra svarīgā jautājuma, lai
atklātu NASA ierakstu viltojumus - zaļā ekrāna.
Pašā sākumā - mans mīļākais ieraksts.
Video ir oficiāli no NASA kanāla.
Virsraksts un saites ir ievietotas, tāpēc nekautrējieties pārbaudīt.
Vēlreiz, ieraksta beigas ir interesantas.
Visi trīs astronauti vienlaicīgi saplūst vienā
grafiskā dubulī, bet fons paliek neskarts.
Vēlreiz.
Šoreiz pievērsiet uzmanību šiem priekšplāna objektiem, jo grafikas traucējumi ietekmē arī tos.
Taču visinteresantākās ir šīs zaļās zonas.
Pateicoties priekšplāna slāņa nepilnībām, mēs tieši ieraugām patieso fonu,
kas atrodas aiz aktieriem, kurus viņi dēvē par astronautiem.
Un šis ir zaļais ekrāns.
Kādu iemeslu dēļ zaļā apgabala maskēšana saglabājās, bet
kadrs pats sevi iznīcināja, neskarot uzlikto fonu.
Attaisnojuma filmas kļūda vai pārraides problēma ir tehniski neiespējama.
Pirmkārt, tad tiktu ietekmēts viss attēls, nevis tikai šī ārkārtīgi selektīvā daļa.
Otrkārt, kameras nerada nejaušas krāsas.
Jūs nevarat radīt zaļo, kur nav zaļa.
Turklāt pārraides kļūdas tikai iznīcina esošo attēla
materiālu, nevis rada krāsas no nekā.
Tieši tā tas notiek filmā.
Šajā klipā ļoti iespaidīgi parādīts, kā, izmantojot
zaļo ekrānu, var izveidot pilnīgas izdomātas pasaules.
Filmā mēs to uzskatām par pašsaprotamu.
Taču, tiklīdz jūs apsūdzat NASA attēlu viltošanā, izmantojot šo metodi, lielākā daļa cilvēku to uzskata par absurdu.
Kāpēc?
Kāpēc mēs nevēlamies atzīt to, kas ir acīmredzams, tiklīdz tas ir pretrunā ar mūsu pasaules uzskatu?
Vai ilūzijas mums ir svarīgākas, tāpēc mēs vienkārši nevēlamies neko redzēt?
Neatkarīgi no tā. Zaļais ekrāns mūsdienās ir pilnīgi standarta prakse video jomā.
Daži objekti ir īsti, pārējie ir izplūduši, kā tas
bija Hobita filmēšanas laikā vai daudzās citās filmās.
Vai pat pašā NASA, kā tas skaidri
un, iespējams, netīši redzams šajā ziņojumā.
Pajautājiet sev, kāpēc aiz SKS ir nepieciešams zaļais
ekrāns, ja visi kosmosa kadri ir jāveido reāli?
Tikmēr tehnoloģijas kļūst arvien labākas un labākas, un zaļais ekrāns tiek aizvien vairāk un vairāk atteikts.
Mūsdienu filmēšanā tiek izmantotas LED sienas, kas ar videospēļu dzinēju palīdzību reaģē
uz kameras kustībām, tādējādi tās izskatās daudz reālistiskāk un nodrošina optimālu apgaismojumu.
Vēl viena priekšrocība: filmēšanas laikā fonu redz paši
aktieri, un viss notiek tiešraidē un reālajā laikā.
Runājot par to, tagad visu var ģenerēt reālajā laikā.
Videospēle Hellblade ir neticams piemērs.
Izrāde tiek atveidota reālajā laikā un atskaņota milisekundes laikā.
Šajā procesā kadrus var savienot kopā, lai aktieris, kā
šajā gadījumā, varētu iesaistīties dialogā pats ar sevi.
Esmu ar to apmierināts.
Tātad mēs tuvojamies laikiem, kad vairs nebūs skaidru pierādījumu par
viltojumiem, kas radušies nolaidīgas vai netīšas zaļā ekrāna kļūdas dēļ.
Tāpēc vēl jo svarīgāk ir apzināties, ka NASA un Co. mūs melo līdz ausīm.
Man ir vēl viens jautājums par šo jautājumu.
Šeit Džordžs Bušs vecākais apmeklēja NASA - un ko mēs redzam fonā?
Tā sauktais astronauts Tims Pīks, kuram tajā pašā laikā vajadzētu atrasties Zemes
orbītā un kurš pašlaik pārvalda zaļu lodi uz zila režģa fona.
Pie malas aina ir ierāmēta ar aprīkojumu, kas vienmēr redzams lieliskajās SKS tiešraidēs.
Starp citu, zaļie objekti filmā tiek izmantoti arī, lai nodrošinātu
orientēšanās punktus aktieriem, kad vēlāk tiks pievienoti citi 3D objekti.
Un kā ir ar fonu, jūs varat sev jautāt.
Vēlāk viņi mēģināja atrast attaisnojumu fonam un
pārdot to kā instrumentu zinātniskiem eksperimentiem.
Bet paskatieties uz to apdomīgi:
Kādi, pie velna, ir šie eksperimenti?
Kādam praktiskam nolūkam tas varētu kalpot?
Daži pēdējie piemēri:
Neatkarīgi no tā, ka attēla procesors atkal gribēja bez karstuma,
un tas glitches, līdz tas samazinās, mēs arī redzam, ka
šeit - tieši tagad - ir redzams zaļā ekrāna spīdums.
Nākamajā kadrā videoklipa programmatūra uz brīdi
arī nepareizi izgāž zaļo fonu.
Turklāt lielisks piemērs tam, ka peldošie objekti un
arī astroaktieru drēbes ir veidotas 3D formātā.
Rūpīgi aplūkojiet kabeli: Ja šī nav skaidra
aprēķina kļūda, tad kas tad ir?
Domāju, ka aktieriem tiks izmantoti tā sauktie kustību
uztveršanas tērpi un atbilstošais apģērbs tiks iestrādāts digitāli.
Diemžēl es to nevaru pierādīt, bet tas
izskaidrotu, kāpēc cilvēkam ir aprēķinu kļūdas.
Kā jau teicu, parastā filmēšanā tādas lietas nebūtu:
Fons paliek neskarts, bet aprēķinātie objekti kļūst par pikseļu dubļiem.
Tie ir datorizēti attēli, nekas cits.
Arī šis ir diezgan smieklīgs un patiesībā nedaudz biedējošs:
Puse aktiera sejas bija caurspīdīga.
Tas notiek, ja videoprogrammā tiek iestatīta pārāk liela zaļās krāsas pielaide.
Pēc tam tiek izbalinātas arī tās zonas, kas nav
zaļas, bet, piemēram, nelabvēlīgu ēnu dēļ tuvojas zaļai krāsai.
Bet pagaidām atstāsim to tā.
Ir daudz citu pierādījumu par NASA attēlu viltojumiem.
Taču, manuprāt, šie ir vieni no skaidrākajiem.
Es jau zinu, cik spēcīga iekšējā pretestība plosās daudzos NASA fanos,
gandrīz automātiski meklējot skaidrojumu, ka es kļūdos un NASA nekad nemelotu.
Šiem cilvēkiem es varu tikai teikt: Nav jēgas aizvērt acis uz acīmredzamo.
Neviens nav tik akls kā tas, kurš negrib redzēt!
Tāpēc skatieties. Mēs tiekam maldināti un apmeloti!
Viņi joprojām pieļauj šīs kļūdas, un mēs to nevaram pamanīt.
Kā paskaidrots sākumā:
Īstās pārraidēs nekad nedrīkst būt šādu kļūdu, ne vienas vienīgas!
Tie pierāda, ka notiek viltošana.
Un, ja tagad rodas jautājums: kāpēc vispār ir svarīgi, vai kosmosa organizācijas melo, es varu tikai teikt: padomājiet, kas viss ir atkarīgs no NASA & Co. - viss mūsu pasaules uzskats.