I oktober 1958, for 65 år siden, startet den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA sin virksomhet.
Det som for noen er gallionsfiguren for amerikansk forskning, er for andre produksjonsstedet for et svært
forseggjort, men ikke feilfritt bedrag, dvs. et falsum.
Det er nettopp disse feilene som blir lagt merke til av mediefolk, og som kommenteres deretter.
Dette er også tilfellet i den følgende 20 minutter lange dokumentaren, som er ment å
oppmuntre seerne til å danne seg sine egne meninger.
I bunn og grunn handler det om intet mindre enn hele vårt verdensbilde.
Jeg har et alvorlig spørsmål.
Er bildene som NASA og andre presenterer for oss som videoer fra verdensrommet, virkelig ekte?
Er det ekte bilder eller kanskje bare forfalskninger tatt i et filmstudio?
Kan du gjenkjenne noen hint eller tegn på filmtriks eller til og med datagenerert virtuell virkelighet?
La oss gå til bunns i spørsmålene:
Som medietjenesteyter med yrkeserfaring siden 2004, påstår jeg at alt NASA, ESA og alle de andre romfartsorganisasjonene
viser oss er studioopptak, green screen og CGI, altså datagenererte bilder - med andre ord fake!
En påstand som sannsynligvis vil møte sterk motstand.
Men jeg tror vi er enige på ett punkt fra begynnelsen av.
Hvis NASA-bildene faktisk er ekte, ville vi bare sett feilfrie opptak.
Uten feil, uten Hollywood-triks, uten tvilsomme scener som får oss til å tvile på fysikkens lover.
Selv en eneste scene som avslører slike ting, vil avsløre NASA og co. som løgnere.
Men ta en titt selv og gjør deg opp din egen mening.
I denne episoden ser vi på glitches, CGI og green screen.
Generelt vil jeg unngå faguttrykk så langt det lar seg gjøre og forklare det jeg ser så enkelt som
mulig, slik at også lekfolk kan forstå hva som foregår.
Likevel er det et par ting som må nevnes.
Jeg tror de fleste kan relatere seg til green screen.
Dette er den grønne bakgrunnen som ofte brukes til filming.
Kort forklart filmer du et teaterstykke foran en grønn skjerm, fjerner det grønne i
videoredigeringen og erstatter fargen med en ønsket bakgrunn.
Du er derfor veldig fleksibel og ikke bundet til lokale forhold når det gjelder scenepresentasjon.
Blå skjermer brukes også ved behov.
De er ikke grønne, men - ja, som navnet antyder - blå.
Green screen fungerer for øvrig også i direktesendinger.
Der er det imidlertid noen ganger med små fallgruver.
CGI står for Computer Generated Imagery.
Objekter som for eksempel stammer fra 3D-programvare, og som derfor er skapt på kunstig vis.
Det kan være nødvendig å forklare feilene nærmere:
Dette er feil eller regnefeil i et dataprogram, i vårt tilfelle grafiske feil.
Programvaren skal for eksempel beregne en virtuell bildescene som inneholder en skuespiller, noen virkelige
objekter, kunstig genererte 3D-objekter og en kunstig bakgrunn.
På et visst tidspunkt - uansett årsak - oppstår det en regnefeil.
Prosessoren kan være overbelastet.
Det berørte området vises ikke rent, og det oppstår merkelige artefakter, bildesprang, forvrengninger eller lignende.
Feil er derfor et ganske tydelig bevis på datamanipulasjon.
Spørsmålet er nå om det finnes noe slikt i NASA-bilder.
Og svaret er helt klart JA! Absolutt!
La oss begynne med denne perlen fra 9. september 22:
Dette var en direktesending der Kamala Harris angivelig snakket direkte med ISS på telefon.
Ta en nærmere titt! Nå? Sett hva?
Her igjen. Har du fortsatt ikke sett noe?
La oss gå i detalj, zoome inn og senke farten på bildet:
Mikrofonkabelen begynner å bevege seg vilt.
Astronauten prøver å slå den vekk og skaper en fantastisk glitch.
Tilsynelatende kan 3D-programvaren ikke lenger avgjøre om kabelen skal vises over eller under hånden når hånden beveges raskt, slik
at den nærmest smelter sammen med hånden eller går gjennom den.
Vi kan altså se at kabelen er et generert 3D-objekt, for det finnes ingen annen måte å forklare denne scenen på.
Programvaren for bildeberegning får ikke til den såkalte kollisjonsdeteksjonen.
Den kan med andre ord ikke spore nøyaktig hvilket bildeelement som skal kollidere med hvilket og dermed forårsake frastøting.
På denne måten blir hånden et forbipasserende, ikke-kollisjonerende objekt.
Jeg håper det var halvveis forståelig.
Fantommikrofonen litt lenger bak i filmen er også fin å se på.
Nå er den her! Nå er den borte!
Tilbake igjen! Borte igjen! Og tilbake igjen!
Ja, bildeberegningen gikk veldig galt.
Mikrofonen kommer tydeligvis fra 3D-programvare og ble beregnet helt feil inn i scenen.
Det kan ikke være en kamerafeil, for kameraer tar bare opp det som er foran linsen.
Og overføringen kan heller ikke ha skylden, for det ville være umulig at den bare kuttet ut mikrofonhodet eller
kabelen, men ville påvirke hele bildet eller store deler av det.
Bakgrunn for datagenererte 3D-objekter som denne mikrofonen.
Du lager slike objekter i flere - skal jeg si - nivåer eller lag.
Først den grunnleggende formen eller wireframe-modellen, deretter legges farge- og teksturlag på toppen, og til slutt
legger lyseffekter siste hånd på verket, for å forklare det veldig enkelt og uten en masse faguttrykk.
Den endelige opprettelsen av disse objektene kalles rendering.
Alle lagene settes sammen til et ferdig klipp.
Hvis du renderer live, kan dette selvsagt føre til problemer, f.eks. hvis datamaskinen ikke kan generere det
ønskede resultatet raskt nok eller prosessoren er overbelastet.
Dette er spesielt problematisk når 3D-objekter skal samhandle live med skuespillere.
Og det er akkurat det vi snakker om her.
De følgende eksemplene viser at det egentlig er snakk om datagrafikk som vises live.
1. Denne mikrofonen. Først hakker det, så er lysrefleksjonene som var der før borte,
umiddelbart fra det ene bildet til det neste.
2. Astronautskuespilleren Don Pattit demonstrerer hvordan man drikker kaffe i verdensrommet.
Ser ganske bra ut så langt, bortsett fra bildekvaliteten.
Slutten av klippet er avgjørende, for - oops - her skiller kaffen seg plutselig fra
beholderen og spretter ut av den uten å miste formen.
Fargeplanet er tydelig løsrevet fra formplanet, noe som bare er mulig hvis objektet stammer fra
3D-programvare og live-gjengivelsen gikk galt.
En feilfri feilberegning og dermed det neste beviset på at NASA skaper sine bilder med virtuell virkelighet.
3. Som i det tredje eksempelet:
En plysjfigur dukker opp fra ingensteds og kan til og med interageres med live.
Først tenkte jeg at objektet kunne ha vært skjult bak en såkalt maske, men man kan se
skuespillerens hånd skinne gjennom den i noen få bilder.
Så objektet ble blandet og ikke gjort synlig fra en maske, noe som ville eliminere den andre muligheten.
Interaksjonen med virtuelle objekter kan forklares med den såkalte ragdoll-motoren, som for eksempel er vanlig i dataspill.
Du er velkommen til å gjøre noen undersøkelser, men jeg vil ikke gå nærmere inn på det nå.
Bevegelseskontroll ville også være et interessant søkeord å legge til i emnet.
Og mens vi er inne på temaet "virtuell virkelighet", ta en titt på dette.
Se opp for fyren til venstre i bildet, det han skal til å gjøre. Og av gårde med oss.
Ja, det går frem og tilbake nå, men det gjør det som skjedde veldig tydelig.
Vær oppmerksom på hendene. Han tar en imaginær gjenstand i venstre hånd, overfører den til høyre hånd og griper den til side.
Problemet er bare at objektet han vil kvitte seg med, ikke er synlig.
Teknisk forklaring: Kanalen som 3D-objektet skulle vises direkte på, var ikke aktiv under sendingen.
Men tydeligvis i forhåndsvisningen, for se på øynene hans.
Han ser ikke på objektet, men ser fremover som om han sjekker på en skjerm at handlingen hans ser bra og riktig ut.
Fanget, vil jeg si.
Skuespillerne kan også bruke kontaktlinser for direkte projeksjon av forhåndsvisning på netthinnen.
Ja, det finnes virkelig noe slikt! Se selv.
Vi ser at hele scener er kunstig klippet sammen, som astronautskuespilleren til høyre i bildet.
En kort glitch avslører at den har blitt klippet ut og satt inn i scenen.
Vi ser en veldig rettskåret grafisk feil med parallelle linjer som samsvarer med mannens helningsvinkel.
Klipp ut i en blokk, så å si, rotert 190 grader og satt inn øverst til høyre.
Belysningen i mannens ansikt stemmer heller ikke overens med belysningen i kvinnens ansikt, og taler for en separat tagning.
Lyset er hardere, mer direkte og gir mer kontrast.
Som tidligere fotograf ser jeg to forskjellige lyssettinger og dermed to forskjellige bilder som er satt sammen.
Denne er også strålende. Ingen glatthet, men en fin skjærefeil.
Og vi ser - igjen med 15 % hastighet - at den forsvinner i løse luften som et spøkelse, inkludert en
miljøfeil på venstre side, der noen få objekter glir oppover.
inkludert en miljøfeil på venstre side, der noen få objekter sklir oppover.
Her ble det installert en såkalt myk blenderåpning, som gjør at overgangen mellom to scener går jevnt.
Det er bare dumt når slike fades dukker opp i tilsynelatende uredigerte videoer, der de rett og slett ikke burde eksistere.
Nok et fint og, vel, pinlig eksempel på inntoning.
Vi ser tryllekunstnere om bord på ISS som bare dukker opp ut av intet med en innsettingssekvens.
David Copperfield ville vært grønn av misunnelse.
Her er en lagfeil. Du kan se en skygge på det hvite rektangelet i bakgrunnen.
Se nå nærmere på hva som skjer med hodet til den bakre utøveren.
Datamaskinen beregner en del av den aktuelle skyggen, ett nivå foran astroskuespilleren, og det er grunnen til at hodet hans
til å begynne med er delvis skjult av den, som av en overligger.
Men så beveger hodet hans seg gjennom skyggeplanet, noe som skaper et logisk problem for programvaren.
Det skallede hodet smelter først sammen med skyggen og smelter deretter gjennom den. En klar CGI-beregningsfeil.
I neste opptak går den såkalte trecking, dvs. objektsporing, helt galt.
Fingrene på høyre hånd er på mikrofonen.
Nå trekkes denne hånden bort, og uten en korrigerende bevegelse, men med en stygg grafisk
feil, er fingrene på venstre hånd nå på mikrofonen.
Men det blir virkelig morsomt når du returnerer hånden din.
Fingrene glir bokstavelig talt under venstre hånd uten motstand, noe som rett og slett ikke fungerer fysisk.
Datamaskinens innsats for å produsere et rent bilde er tydelig gjenkjennelig.
Du kan tydelig se kuttkantene rundt fingrene som mørke konturer og til og med eroderte fingertupper.
Nei, kjære NASA-fans, dette er ikke overføringsfeil.
Et eksempel til, og jeg tror ikke jeg trenger å kommentere dette bildehoppet, det taler for seg selv.
Nok et 3D-objekt med eget liv.
Og hvis du lar scenen fortsette, går den i ett.
Jeg vet ikke hva som foregikk, men det ser ut som om grafikkprosessoren ble litt
for varm for beregningen av levende bilder.
Men la oss gå videre til et annet viktig punkt for å avsløre NASAs forfalskede opptak, den grønne skjermen.
Min favorittinnspilling helt i begynnelsen.
Videoen er offisielt fra NASA-kanalen.
Tittel og lenker vises, så sjekk dem ut.
Nok en gang er slutten av opptaket interessant.
Alle de tre astronautene blir uskarpe samtidig, mens bakgrunnen forblir intakt.
En gang til. Og denne gangen fokuserer du på disse forgrunnsobjektene, fordi
Og denne gangen skal du fokusere på disse forgrunnsobjektene, fordi de også påvirkes av den grafiske feilen.
Men det er de grønne områdene som er mest interessante.
Glippen i forgrunnslaget gir oss et direkte innblikk i den virkelige bakgrunnen bak
skuespillerne, som kaller seg astronauter.
Og dette er den grønne skjermen.
Av en eller annen grunn vedvarte maskeringen av det grønne området mens opptakene ble
ødelagt uten å berøre den overlagrede bakgrunnen.
Det er teknisk umulig å begrunne filmfeil eller overføringsproblemer.
For det første ville hele bildet bli påvirket, og ikke bare dette ekstremt selektive utsnittet.
For det andre produserer ikke kameraer vilkårlige farger.
Du kan ikke skape grønt der det ikke finnes noe grønt.
Og overføringsfeil ødelegger bare det eksisterende bildematerialet og skaper ikke farger ut av ingenting.
Det er slik det fungerer i filmen.
Dette klippet demonstrerer på en imponerende måte hvordan du kan skape komplette fiktive
verdener bare ved hjelp av en green screen.
I filmen tar vi dette for gitt.
Men så snart NASA blir beskyldt for å forfalske bilder med denne teknologien, synes folk flest at det er absurd.
Hvorfor egentlig? Hvorfor vil vi ikke erkjenne det åpenbare så snart det strider mot vårt eget verdensbilde?
Er illusjoner viktigere for oss, slik at vi rett og slett ikke ønsker å se noe? Uansett hva som er tilfelle.
I dag er green screen helt standard i videobransjen.
Noen få objekter er ekte, resten er lagt på, som her under innspillingen av filmen "Hobbiten" eller i mange andre filmer.
Eller til og med hos NASA selv, som man tydelig og sannsynligvis utilsiktet kan se her i en rapport.
Spør dere selv hvorfor det er nødvendig med en grønn skjerm bak ISS hvis alle romopptakene skal være ekte?
I mellomtiden blir teknologien bedre og bedre, og green screen blir mer og mer overflødig.
Moderne opptak bruker LED-vegger som reagerer direkte på kamerabevegelser ved hjelp av videospillmotorer, noe som
gjør dem mye mer realistiske og muliggjør optimal lyssetting.
En annen fordel: Skuespillerne ser selv bakgrunnen under innspillingen - og det hele fungerer live og i sanntid.
Apropos det, alt kan nå genereres i sanntid.
Videospillet "Hellblade" er et utrolig godt eksempel på dette.
Dramaet gjengis i sanntid og spilles av i løpet av millisekunder.
Opptakene kan sømløst flettes sammen, slik at skuespilleren, som her, kan gå i dialog med seg selv.
Vi går derfor mot en tid der det ikke lenger vil forekomme klare bevis for forfalskning på grunn
av uaktsomme eller utilsiktede green screen-feil.
Desto viktigere er det derfor å innse nå at vi blir løyet for av NASA & Co. iskaldt.
Jeg har en kommentar til dette punktet.
Her besøker George Bush senior NASA - og hva ser vi i bakgrunnen?
Den såkalte astronauten Tim Peake, som egentlig skulle vært i bane rundt jorden på samme tid, og som for øyeblikket
håndterer en grønn kule foran en blå rutenettbakgrunn.
Scenen er innrammet i utkanten med innretninger som alltid kan sees i de fantastiske direktesendingene fra ISS.
Grønne objekter brukes også i filmer for å gi skuespillerne orienteringspunkter hvis
andre 3D-objekter skal inkorporeres senere.
Og hva med bakgrunnen, kan dere spørre dere selv.
Senere forsøkte de å finne en unnskyldning for bakgrunnen og selge den som et hjelpemiddel for vitenskapelige eksperimenter.
Men ta et nøkternt blikk på det:
Hva slags eksperimenter er dette?
Hvilken praktisk nytte skal dette ha? Noen få eksempler til slutt:
Bortsett fra at bildeprosessoren ønsket seg varmefri igjen, og at den hakker til den faller ned, kan vi også se det avslørende
gjennomskinnet av den grønne skjermen her - akkurat nå.
Og i det neste bildet bommer også videoprogramvaren et øyeblikk på den korrekte beskjæringen av den grønne bakgrunnen.
Det er også et godt eksempel på hvordan de svevende objektene og astroskuespillernes klær er 3D-genererte.
Ta en nærmere titt på kabelen: Hvis ikke dette er en klar regnefeil, hva er det da?
Jeg tipper at skuespillerne vil ha på seg såkalte motion-capture-drakter, og at de
passende klærne vil bli lagt inn digitalt.
Jeg kan dessverre ikke bevise det, men det ville forklare hvorfor det er regnefeil på personen i utgangspunktet.
Som sagt, det ville ikke vært noe slikt med vanlige filmopptak.
Bakgrunnen forblir intakt, beregnede objekter blir pikselmos.
De er datagenererte bilder, ikke noe annet.
Denne er også ganske morsom og faktisk litt skremmende:
Halve ansiktet til skuespilleren ble gjort gjennomsiktig.
Dette skjer hvis du setter grønntoleransen i videoprogrammet for høyt.
Områder som ikke er grønne, men som tenderer mot grønt, for eksempel på grunn av ugunstige skygger, blir da også tonet ut.
Men la oss la det bli med det for øyeblikket.
Det finnes mange flere bevis på bildeforfalskning fra NASA.
Men etter min mening er disse blant de klareste.
Jeg vet allerede hvor sterk den indre motstanden er hos mange NASA-fans, som nesten automatisk søker
forklaringer om at jeg tar feil og at NASA aldri ville lyve.
Til disse menneskene kan jeg bare si: Det nytter ikke å lukke øynene for det åpenbare.
Ingen er så blind som den som ikke vil se!
Så ta en titt. Vi blir bedratt og løyet for!
De gjør fortsatt disse feilene, og vi kan heller ikke oppdage dem.
Som forklart i begynnelsen: I virkelige sendinger må det aldri forekomme slike feil, ikke en eneste!
De beviser at det foregår forfalskning.
Og hvis man nå spør seg hvorfor det i det hele tatt er viktig om romfartsorganisasjoner lyver, kan jeg bare si: Tenk på
alt som er avhengig av NASA & Co - hele vårt verdensbilde.