În octombrie 1958, în urmă cu 65 de ani, agenția spațială americană NASA și-a început activitatea.
Ceea ce pentru unii este o figură emblematică a cercetării americane este pentru alții locul
de producție a unei înșelătorii foarte bine făcute, dar nu fără cusur, adică false.
Tocmai aceste erori sunt cele care atrag atenția profesioniștilor din domeniul mass-media și sunt comentate în consecință.
Acesta este și cazul documentarului de 20 de minute care
urmează, menit să încurajeze oamenii să își formeze propriile opinii.
Practic, este în joc nimic mai puțin decât întreaga noastră viziune asupra lumii.
Am o întrebare serioasă.
Sunt imaginile pe care NASA și compania ni le prezintă
ca fiind imagini video din spațiu cu adevărat reale?
Sunt imagini reale sau poate doar falsuri filmate într-un studio de filmare?
Recunoașteți vreun indiciu sau vreo dovadă de trucuri cinematografice sau chiar de realitate virtuală generată pe calculator?
Să trecem la fondul întrebărilor:
În calitate de furnizor de servicii media cu experiență profesională din
2004, susțin că tot ceea ce ne arată NASA, ESA și
toate celelalte organizații spațiale sunt imagini de studio, ecrane verzi și
CGI, adică imagini generate pe calculator - în germană nouă: Fake!
O afirmație care va întâmpina probabil o mare opoziție.
Dar cred că suntem de acord de la bun început asupra unui aspect.
Dacă imaginile de la NASA sunt într-adevăr
reale, am vedea doar imagini impecabile.
Fără greșeli, fără trucuri hollywoodiene, fără scene discutabile care
să ne facă să ne îndoim de legile fizicii.
O singură scenă care să dezvăluie un astfel de lucru ar demasca NASA și compania ca fiind mincinoși.
Dar uitați-vă singur și formați-vă propria opinie.
În acest episod ne uităm la defecte, CGI și ecran verde.
În general, voi evita pe cât posibil termenii tehnici și voi explica ceea ce
văd cât mai simplu posibil, astfel încât profanii să poată înțelege ce se întâmplă.
Totuși, trebuie menționate câteva lucruri.
Cred că majoritatea oamenilor se pot identifica cu ecranul verde.
Acesta este fundalul verde pe care oamenii preferă să îl folosească pentru filmări.
Explicat pe scurt, se filmează un spectacol în fața unui ecran verde, se
elimină verdele în editarea video și se înlocuiește culoarea cu un fundal dorit.
Astfel, sunteți foarte flexibil și nu sunteți legat de
condițiile locale în ceea ce privește reprezentarea scenei.
De asemenea, se utilizează, după caz, ecrane albastre.
Ele nu sunt verzi, ci - așa cum spune și numele - albastre.
Apropo, ecranul verde funcționează și în transmisiunile în direct.
Cu toate acestea, uneori cu mici capcane.
CGI înseamnă Computer Generated Imagery (imagini generate pe calculator).
Obiecte care, de exemplu, provin din software 3D și au fost create în mod artificial.
Este posibil să fie nevoie de o explicație mai detaliată a defecțiunilor:
Acestea sunt disfuncționalități sau erori de calcul ale unui program informatic, în cazul nostru erori grafice.
De exemplu, software-ul ar trebui să calculeze o scenă
virtuală care să conțină un actor, câteva obiecte reale,
plus obiecte 3D generate artificial și un fundal artificial.
La un moment dat - indiferent de motiv - se produce
o eroare de calcul, posibil ca procesorul să fie suprasolicitat.
Zona afectată nu este afișată în mod curat și apar
artefacte ciudate, salturi de imagine, distorsiuni sau altele similare.
Astfel, defecțiunile sunt dovezi destul de clare ale manipulării computerizate.
Acum se pune întrebarea: există așa ceva în imaginile NASA?
Iar răspunsul este clar DA! Absolut!
Să începem cu această bijuterie
din 9 septembrie 22:
Aceasta a fost o transmisiune în direct în care Kamala Harris ar fi vorbit direct cu ISS la telefon.
Priviți cu atenție!
Ce zici? Ce a descoperit?
Aici din nou.
Încă nu ai văzut nimic?
Să intrăm în detalii, să
mărim și să încetinim filmarea:
Cablul microfonului începe să se miște nebunește.
Astronautul încearcă să o dea la o parte și creează un glitch frumos.
Aparent, software-ul 3D nu mai poate decide dacă cablul trebuie să fie
afișat deasupra sau sub mână atunci când mâna este mișcată rapid, astfel
încât acesta se contopește cu mâna sau trece prin ea.
Vedem astfel că cablul este un obiect 3D generat, pentru că
nu există nicio altă modalitate de a explica această scenă.
Software-ul de calcul al imaginii nu reușește
să detecteze corect așa-numita detectare a coliziunii.
Cu alte cuvinte, nu poate urmări cu exactitate ce element de imagine
ar trebui să se ciocnească cu care și astfel să provoace repulsie.
În acest fel, mâna devine un obiect trecător, care nu se ciocnește.
Sper că a fost pe jumătate de înțeles.
De asemenea, este plăcut să vedem microfonul fantomă puțin mai în spate în film.
Acum este aici!
Acum a dispărut!
Din nou înapoi!
A dispărut din nou!
Și iarăși acolo!
Da, calculul imaginii a mers foarte prost.
Microfonul provine, de asemenea, în mod clar, de la un
software 3D și a fost calculat complet greșit în scenă.
Nu poate fi vorba de erori ale aparatului foto, deoarece aparatele foto fac
o imagine plată a tot ceea ce se află în fața obiectivului lor.
Și nici transmisia nu poate fi de vină, pentru că nu este posibil să lase în
afara doar capul microfonului sau cablul, ci să afecteze întreaga imagine, sau părți mari din ea.
Fundalul obiectelor 3D generate pe calculator, cum ar fi acest microfon.
Astfel de obiecte se creează în mai multe straturi, să spunem, straturi.
În primul rând forma de bază sau modelul wireframe, apoi se aplică straturile
de culoare și textură, iar la final efectele de iluminare adaugă atingerea finală,
pentru a explica foarte simplu și fără prea mulți termeni tehnici.
Crearea finală a acestor obiecte se numește randare.
În acest proces, toate straturile sunt unite pentru a forma un clip finit.
Redarea în direct poate duce, desigur, la probleme, de exemplu, pentru că computerul nu
poate produce rezultatul dorit suficient de repede sau pentru că procesorul este suprasolicitat.
Acest lucru este deosebit de problematic atunci când obiectele
3D trebuie să interacționeze în direct cu actorii.
Și despre asta este vorba aici.
Din exemplele de mai jos se poate observa cu
ușurință că este vorba, de fapt, de grafică pe
calculator care este suprapusă în direct: 1. acest microfon.
Mai întâi strălucește, apoi reflexiile de lumină care erau acolo
înainte dispar, și imediat de la o imagine la alta.
2.
Actorul astronaut Don Pattit demonstrează cum se bea cafeaua în spațiu.
Arată destul de bine până acum, în afară de calitatea imaginii.
Capătul clipului este crucial, pentru că
- hopa - aici cafeaua se
separă brusc de recipient și iese
din el fără să-și piardă forma.
Planul de culoare este clar detașat de planul formei, ceea ce este posibil doar
dacă obiectul provine dintr-un software 3D și dacă randarea live a mers prost.
O greșeală de calcul impecabilă și, astfel, următoarea dovadă
că NASA își creează imaginile cu ajutorul realității virtuale.
3.
Acesta este și cazul celui de-al treilea exemplu: o figurină de pluș apare de nicăieri și poate fi chiar interacționată live.
La început am crezut că obiectul ar fi putut fi ascuns în spatele
unei așa-zise măști, dar se poate vedea mâna actriței strălucind în câteva cadre.
Așadar, obiectul a fost estompat și nu a fost făcut
vizibil printr-o mascare, ceea ce ar elimina cealaltă posibilitate.
Apropo, interacțiunea cu obiectele virtuale este explicată prin așa-numitul motor
ragdoll, care este obișnuit în jocurile video, de exemplu.
Sunteți binevenit să faceți niște cercetări, dar nu voi intra mai departe.
Controlul mișcării ar fi, de asemenea, un termen de căutare interesant de adăugat la acest subiect.
Și dacă tot vorbim de realitatea virtuală, fiți atenți la asta.
Priviți-l pe tipul din stânga în imagine, ce urmează să facă.
Iată-ne.
Da, acum se întoarce și se întoarce, dar face cu adevărat clar ceea ce s-a întâmplat.
Atenție la mâini.
El ia un obiect imaginar în mâna stângă, îl
trece în mâna dreaptă și îl ia deoparte.
Păcat că obiectul de care vrea să scape nu poate fi văzut.
Explicație tehnică: Canalul pe care urma să fie afișat obiectul
3D în direct nu era activ în timpul transmisiei.
Aparent, însă, în avanpremieră, pentru că, uitați-vă la ochii lui.
El nu se uită la obiect, ci privește înainte, ca și cum ar
verifica pe un monitor dacă și acțiunea lui pare bună și corectă.
Am înțeles, aș spune.
De asemenea, este posibil ca actorii să folosească lentile de contact pentru proiecția directă a previzualizării pe retină.
Da, chiar există așa ceva!
Vedeți cu ochii voștri.
Vedem că scene întregi sunt tăiate în
mod artificial, cum ar fi actorul astronaut
din partea dreaptă a imaginii.
O scurtă privire asupra imaginii arată că aceasta
a fost tăiată și rotită în scenă.
Vedem o eroare grafică foarte dreaptă, cu linii paralele
care se potrivesc cu unghiul de înclinare al bărbatului.
Se taie în bloc, ca să spunem așa, se rotește cu 190 de grade și se introduce în dreapta sus.
De asemenea, lumina de pe fața bărbatului nu se potrivește cu
cea de pe fața femeii și pledează pentru un cadru separat.
Lumina este mai puternică, mai directă și oferă mai mult contrast.
Ca fost fotograf, văd două setări de lumină diferite și,
prin urmare, două fotografii diferite puse cap la cap.
Acesta este, de asemenea, genial.
Fără glitsch, dar o eroare de tăiere frumoasă.
Și vedem - din nou la
o viteză de 15 % -
cum, ca o fantomă, dispare în
aer, inclusiv erorile de mediu din
partea stângă, unde câteva obiecte alunecă
în sus.
Aici a fost instalată o așa-numită diafragmă moale, care permite
ca tranziția între două scene să se desfășoare fără probleme.
Este pur și simplu stupid atunci când astfel de estompări apar în
videoclipuri presupus inedite, unde pur și simplu nu ar trebui să existe.
Un alt exemplu frumos și, ei bine, jenant de fade-in.
Vedem magicieni la bordul ISS care apar
de nicăieri cu o secvență de inserție.
David Copperfield ar fi verde de invidie.
Iată o eroare Ebnit.
În fundal se poate vedea o umbră pe acest dreptunghi alb.
Acum urmăriți cu atenție ce se întâmplă cu capul interpretului din spate.
Calculatorul calculează o parte din umbra respectivă, la un nivel în fața astroactorului, motiv pentru care capul acestuia
este inițial parțial ascuns de ea, ca și cum ar fi vorba de un pragul unei uși.
Dar apoi capul său se mișcă
prin planul de umbră, ceea ce
cauzează o problemă logică pentru software.
Chelia se conectează mai întâi cu umbra și apoi se topește prin ea.
Ștergeți eroarea de calcul CGI.
În următorul cadru, așa-numitul trekking, adică
urmărirea obiectului, merge groaznic de prost.
Degetele mâinii drepte sunt pe microfon.
Acum, această mână este îndepărtată și, fără o mișcare de corecție, dar
cu o eroare grafică neplăcută, degetele mâinii stângi sunt acum la microfon.
Dar devine cu adevărat amuzant atunci când mâna este returnată.
Degetele alunecă literalmente sub mâna stângă fără nicio rezistență, ceea ce,
din punct de vedere fizic, pur și simplu nu funcționează deloc.
Este clar vizibil efortul computerului de a produce o imagine curată.
Se pot vedea clar marginile tăiate în jurul degetelor sub
formă de contururi întunecate și chiar vârfurile degetelor mestecate.
Nu, dragi fani ai NASA, acestea nu sunt erori de transmisie.
Un alt exemplu, și nu cred că mai este nevoie
să comentez acest salt de imagine, vorbește de la sine.
Un alt obiect 3D redat cu o viață proprie.
Și dacă lăsați scena să continue, se blochează dintr-o dată.
Nu știu ce se întâmplă, dar se pare că procesul grafic
pentru calculul imaginii live a fost un pic prea fierbinte.
Dar să trecem la un alt punct important
pentru a demasca falsificarea înregistrărilor NASA, ecranul verde.
Chiar la început, înregistrarea mea preferată.
Videoclipul este oficial de pe canalul NASA.
Titlul și linkurile sunt inserate, așa că nu ezitați să verificați.
Încă o dată, sfârșitul înregistrării este interesant.
Toți cei trei actori astronauți se estompează simultan într-un
singur noroi grafic, în timp ce fundalul rămâne intact.
Încă o dată.
De data aceasta, concentrează-te pe aceste obiecte din prim-plan, pentru că și ele sunt afectate de defecțiunea grafică.
Dar cele mai interesante sunt aceste zone verzi.
Prin defecțiunea din planul din prim-plan, avem o privire directă asupra
adevăratului fundal din spatele actorilor pe care îi numesc astronauți.
Iar acesta este ecranul verde.
Dintr-un motiv oarecare, mascarea zonei verzi a rămas, în timp
ce filmarea s-a distrus singură, fără a atinge fundalul suprapus.
Justificarea unei erori de film sau a unei probleme de transmisie este imposibilă din punct de vedere tehnic.
În primul rând, întreaga imagine ar fi afectată și nu doar această secțiune extrem de selectivă.
În al doilea rând, aparatele foto nu produc culori aleatorii.
Nu poți produce verde acolo unde nu există verde.
De asemenea, erorile de transmisie nu fac decât să distrugă
materialul de imagine existent și nu creează culori din nimic.
Așa se întâmplă în film.
Acest clip demonstrează în mod impresionant cum se pot crea
lumi fictive complete prin simpla utilizare a unui ecran verde.
În film luăm asta ca pe un lucru de la sine înțeles.
Dar imediat ce acuzi NASA de falsificarea imaginilor cu această tehnică, majoritatea oamenilor consideră că este absurd.
De ce, de fapt?
De ce nu vrem să recunoaștem ceea ce este evident de îndată ce contrazice viziunea noastră asupra lumii?
Sunt iluziile mai importante pentru noi, astfel încât pur și simplu nu vrem să vedem nimic?
Nu contează. Ecranul verde este o practică standard în domeniul video în zilele noastre.
Câteva obiecte sunt reale, iar restul sunt estompate, ca aici, în
timpul filmărilor pentru The Hobbit sau în multe alte filme.
Sau chiar la NASA însăși, așa cum se poate
vedea clar și probabil neintenționat aici, într-un raport.
Întrebați-vă de ce este nevoie de un ecran verde în spatele
ISS când toate imaginile din spațiu ar trebui să fie reale?
Între timp, tehnologia devine din ce în ce mai bună, iar ecranul verde este din ce în ce mai puțin folosit.
Filmările moderne folosesc pereți cu LED-uri care reacționează în direct la mișcările camerei cu ajutorul motoarelor de
jocuri video, ceea ce îi face să arate mult mai realist și permite o iluminare optimă.
Un alt avantaj: actorii văd ei înșiși fundalul în timpul filmărilor
- și totul se desfășoară în direct și în timp real.
Apropo, acum totul poate fi generat în timp real.
Jocul video Hellblade este un prim exemplu incredibil în acest sens.
Spectacolul este redat în timp real și redat în câteva milisecunde.
În acest proces, cadrele pot fi îmbinate perfect, astfel încât, ca
în acest caz, actorul poate intra în dialog cu el însuși.
Sunt mulțumit de asta.
Așadar, ne îndreptăm spre vremuri în care nu vor mai exista dovezi
clare de falsificare prin erori neglijente sau neintenționate de ecran verde.
Prin urmare, este cu atât mai important să ne dăm seama acum că suntem mințiți cu nerușinare de NASA & Co.
Mai am încă una în acest sens.
Aici, George Bush Sr. a vizitat NASA - și ce vedem în fundal?
Așa-zisul astronaut Tim Peake, care ar trebui să se afle în același timp pe orbita Pământului
și care manevrează în prezent o sferă verde în fața unui fundal albastru cu grilă.
La margine, scena este încadrată de echipamente care pot fi văzute întotdeauna în marile transmisiuni în direct ale ISS.
Apropo, obiectele verzi sunt, de asemenea, folosite în film pentru a oferi puncte
de orientare pentru actori atunci când alte obiecte 3D vor fi încorporate ulterior.
Și cum rămâne cu fundalul, vă puteți întreba.
Ulterior, au încercat să găsească o scuză pentru acest fundal
și să îl vândă drept un instrument pentru experimente științifice.
Dar priviți cu luciditate acest lucru:
Ce fel de experimente sunt astea?
Ce utilitate practică ar trebui să aibă acest lucru?
Câteva exemple finale:
În afară de faptul că procesorul de imagine a vrut din nou
să nu mai fie încălzit și că se blochează până când se
prăbușește, vedem și strălucirea revelatoare a ecranului verde aici - chiar acum.
Iar în următoarea imagine, software-ul video nu reușește
să decupeze corect fundalul verde pentru o clipă.
În plus, un exemplu excelent al faptului că
obiectele plutitoare și hainele astroactorilor sunt generate 3D.
Priviți cu atenție cablul: Dacă aceasta nu este
o eroare clară de calcul, atunci ce este?
În ceea ce privește actorii, presupun că vor fi folosite așa-numitele costume
de captare a mișcării, iar hainele potrivite vor fi inserate digital.
Din păcate, nu pot dovedi acest lucru, dar ar explica
de ce există erori de calcul la persoana respectivă.
Așa cum am spus, nu ar exista așa ceva în cazul unei filmări normale:
Fundalul rămâne intact, iar obiectele calculate devin noroi de pixeli.
Acestea sunt imagini generate pe calculator, nimic altceva.
Acesta este, de asemenea, destul de amuzant și chiar puțin înfricoșător:
Jumătate din fața actorului a fost făcută transparentă.
Acest lucru se întâmplă atunci când setați o toleranță verde prea mare în programul video.
Apoi, se estompează și zonele care nu sunt verzi, dar care
se apropie de verde din cauza umbrelor nefavorabile, de exemplu.
Dar, ei bine, să lăsăm lucrurile așa pentru moment.
Există multe alte dovezi ale falsificării imaginilor NASA.
Dar acestea sunt printre cele mai clare, în opinia mea.
Știu deja cât de puternică este rezistența interioară a multor fani NASA, care caută
aproape automat explicații că mă înșel și că NASA nu ar minți niciodată.
Acestor oameni nu le pot spune decât: Nu are rost să închidem ochii la ceea ce este evident.
Nimeni nu este mai orb decât cel care nu vrea să vadă!
Așa că fii atent. Suntem înșelați și mințiți!
Ei continuă să facă aceste greșeli, iar noi nu le putem detecta.
Așa cum am explicat la început:
În transmisiunile reale nu trebuie să existe niciodată astfel de greșeli, nici măcar una!
Ele dovedesc că există un fals.
Și dacă acum se pune întrebarea: De ce contează dacă organizațiile spațiale mint sau nu, pot spune doar atât: Gândiți-vă la ceea ce atârnă de NASA & Co. - întreaga noastră viziune asupra lumii.