I oktober 1958, för 65 år sedan, inledde den amerikanska rymdorganisationen NASA sin verksamhet.
Det som för vissa är den amerikansk-amerikanska forskningens galjonsfigur är för andra
produktionsplatsen för ett mycket utstuderat men inte felfritt bedrägeri, dvs. en förfalskning.
Det är just dessa fel som medierna uppmärksammar och kommenterar.
Detta är också fallet i den följande 20 minuter långa dokumentären, som
är avsedd att uppmuntra människor att bilda sig en egen uppfattning.
I grund och botten är det inget mindre än hela vår världsbild som står på spel.
Jag har en allvarlig fråga.
Är de bilder som NASA och co. presenterar
för oss som videor från rymden verkligen verkliga?
Är det riktiga bilder eller kanske bara förfalskningar som spelats in i en filmstudio?
Känner du igen några antydningar eller bevis på filmtricks eller till och med datorgenererad virtuell verklighet?
Låt oss gå till botten med frågorna:
Som leverantör av medietjänster med yrkeserfarenhet sedan 2004 hävdar
jag att allt som NASA, ESA och alla andra
rymdorganisationer visar oss är studiomaterial, green screen och CGI,
dvs. datorgenererat bildmaterial - ny tyska: Fake!
Ett påstående som sannolikt kommer att möta stort motstånd.
Men jag tror att vi är överens om en sak redan från början.
Om NASA:s bilder verkligen är äkta, skulle
vi bara få se felfria bilder.
Utan misstag, utan Hollywood-trick, utan tvivelaktiga scener som
får oss att tvivla på fysikens lagar.
Bara en enda scen som avslöjar något sådant skulle avslöja NASA och co. som lögnare.
Men titta själv och bilda dig en egen uppfattning.
I det här avsnittet tittar vi på glitches, CGI och green screen.
I allmänhet kommer jag att undvika tekniska termer så mycket som möjligt och förklara vad
jag ser så enkelt som möjligt så att lekmän kan förstå vad som händer.
Några saker måste dock nämnas.
Jag tror att de flesta kan relatera till green screen.
Det här är den gröna bakgrunden som många använder när de filmar.
Kortfattat kan man säga att man filmar ett skådespel framför en green screen,
tar bort det gröna i videoredigeringen och ersätter färgen med en önskad bakgrund.
Du är alltså mycket flexibel och inte bunden
till lokala förhållanden när det gäller scenrepresentation.
Bluescreens används också vid behov.
De är inte gröna, utan - som namnet säger - blå.
Green screen fungerar för övrigt även i direktsändningar.
Det finns dock ibland med små fallgropar.
CGI står för Computer Generated Imagery.
Föremål som t.ex. härrör från 3D-programvara och därmed har skapats på konstgjord väg.
Felaktigheter kan behöva förklaras mer ingående:
De är funktionsfel eller beräkningsfel i ett datorprogram, i vårt fall grafiska fel.
Programvaran ska t.ex. beräkna en virtuell bildscen
med en skådespelare, några verkliga objekt, artificiellt
genererade 3D-objekt och en artificiell bakgrund.
Vid en viss punkt - oavsett orsak -
uppstår ett beräkningsfel, eventuellt är processorn överbelastad.
Det påverkade området visas inte rent och
konstiga artefakter, bildhopp, förvrängningar eller liknande uppstår.
Störningar är således ett ganska tydligt bevis på datormanipulation.
Frågan är nu om det finns något liknande i NASA:s bilder?
Och svaret är helt klart JA! Absolut!
Låt oss börja med denna pärla
från den 9 september 22:
Detta var en direktsändning där Kamala Harris påstås ha talat direkt med ISS på telefon.
Titta noga!
Nå? Upptäckte vad?
Här igen.
Har du fortfarande inte sett något?
Låt oss gå in i detalj,
zooma in och sakta ner bilden:
Mikrofonkabeln börjar röra sig vilt.
Astronauten försöker slå bort den och skapar en vacker glitch.
Tydligen kan 3D-programvaran inte längre avgöra om kabeln ska visas över
eller under handen när handen rör sig snabbt, och därför smälter
den praktiskt taget samman med handen eller passerar genom den.
Vi ser alltså att kabeln är ett genererat 3D-objekt, eftersom det
inte finns något annat sätt att förklara den här scenen.
Programvaran för bildberäkning klarar inte
av den så kallade kollisionsdetekteringen.
Med andra ord kan den inte hålla reda på exakt vilket
bildelement som ska kollidera med vilket och därmed orsaka repulsion.
På så sätt blir handen ett passerande, icke-kolliderande objekt.
Jag hoppas att det var någorlunda begripligt.
Det är också trevligt att se fantommikrofonen lite längre bak i filmen.
Nu är den här!
Nu är den borta!
Tillbaka igen!
Borta igen!
Och där igen!
Ja, bildberäkningen gick riktigt fel.
Mikrofonen kommer uppenbarligen också från 3D-programvaran och
har beräknats helt felaktigt i scenen.
Det kan inte vara kamerafel, eftersom kameror helt enkelt tar
en platt bild av det som kommer framför deras lins.
Och överföringen kan inte heller skylla sig själv, eftersom den inte bara skulle
kunna påverka mikrofonhuvudet eller kabeln, utan hela bilden, eller stora delar av den.
Bakgrund till datorgenererade 3D-objekt, t.ex. den här mikrofonen.
Du skapar sådana objekt i flera - låt oss säga - lager.
Först den grundläggande formen eller wireframe-modellen, sedan färg- och texturlager och
till sist ljuseffekter som ger den sista touchen, för att förklara
det mycket enkelt och utan en massa tekniska termer.
Det slutliga skapandet av dessa objekt kallas rendering.
Under processen sammanfogas alla lager till ett färdigt klipp.
Rendering live kan naturligtvis leda till problem, t.ex. om datorn inte kan
producera det önskade resultatet tillräckligt snabbt eller om processorn är överbelastad.
Detta är särskilt problematiskt när 3D-objekt
ska interagera live med skådespelare.
Och det är vad vi talar om här.
Av följande exempel framgår tydligt att
det handlar om datorgrafik som överlagras
i realtid: 1. denna mikrofon.
Först glittrar det, sedan försvinner de ljusreflexer som fanns där
tidigare, och det går snabbt från en bild till nästa.
2.
Astronauten och skådespelaren Don Pattit visar hur man dricker kaffe i rymden.
Ser ganska bra ut hittills, bortsett från bildkvaliteten.
Slutet av klippet är avgörande, för -
hoppsan - det är här kaffet plötsligt
lossnar från behållaren och poppar ut ur
den utan att förlora sin form.
Färgplanet är tydligt avskilt från formplanet, vilket bara är möjligt
om objektet kommer från en 3D-programvara och live-renderingen gick fel.
En felfri felberäkning och därmed nästa bevis på
att NASA skapar sina bilder med virtuell verklighet.
3.
Så är det också i det tredje exemplet: En plyschfigur dyker upp ur tomma intet och kan till och med interageras med live.
Först trodde jag att föremålet kunde vara gömt bakom en så kallad
mask, men man kan se skådespelerskans hand lysa igenom i några bildrutor.
Objektet har alltså blandats och inte gjorts synligt genom en
maskering, vilket skulle ta bort den andra möjligheten från bordet.
Interaktionen med virtuella objekt förklaras för övrigt av den
så kallade ragdoll-motorn, som är vanlig i t.ex. videospel.
Du är välkommen att göra lite efterforskningar, men jag kommer inte att gå in på det ytterligare.
Motion control skulle också vara en intressant sökterm att lägga till i ämnet.
Och när vi ändå är inne på ämnet virtuell verklighet, kolla in det här.
Titta på killen till vänster i bilden, vad han är på väg att göra.
Nu kör vi.
Ja, det går fram och tillbaka nu, men det klargör verkligen vad som hände.
Håll koll på händerna.
Han tar ett imaginärt föremål i vänster hand, för över
det till höger hand och tar tag i det.
Det är bara synd att det objekt som han vill bli av med inte kan ses.
Teknisk förklaring: Kanalen där det direktsända 3D-objektet
skulle visas var inte aktiv under sändningen.
Tydligen dock i förhandsgranskningen, eftersom, titta på hans ögon.
Han tittar inte på föremålet utan ser framåt, som om han på
en bildskärm kontrollerar att hans handling också ser bra och rätt ut.
Där fick jag dig, skulle jag säga.
Det är också möjligt att skådespelarna använder kontaktlinser för direkt förhandsprojektion på näthinnan.
Ja, det finns verkligen något sådant!
Se själv.
Vi ser att hela scener klipps
ihop på ett konstlat sätt, som
astronautskådespelaren till höger i bilden.
En snabb titt på bilden visar att den
har skurits ut och roterats in i scenen.
Vi ser ett mycket rakt grafiskt fel
med parallella linjer som matchar mannens lutningsvinkel.
Utskuren i blocket, så att säga, roterad med 190 grader och infogad längst upp till höger.
Belysningen i mannens ansikte stämmer inte heller överens med belysningen
i kvinnans ansikte och talar för en separat bild.
Ljuset är hårdare, mer direkt och ger mer kontrast.
Som före detta fotograf ser jag två olika ljussättningar
och därför två olika bilder som satts samman.
Den här är också lysande.
Ingen glitsch, men ett fint skärfel.
Och vi ser - återigen
med 15 % hastighet -
hur den som ett spöke
försvinner i tomma intet, inklusive
miljöfel på vänster sida där
några föremål glider uppåt.
Här har en så kallad soft aperture installerats, vilket
gör att övergången mellan två scener kan ske smidigt.
Det är bara dumt när sådana fades dyker upp i
förment oredigerade videor där de helt enkelt inte borde finnas.
Ännu ett fint och, ja, pinsamt exempel på fade-in.
Vi ser trollkarlar ombord på ISS som bara
dyker upp från ingenstans med en infogningssekvens.
David Copperfield skulle vara grön av avund.
Här är ett Ebnit-fel.
I bakgrunden kan du se en skugga på den vita rektangeln.
Titta nu noga på vad som händer med huvudet på den bakre utföraren.
Datorn beräknar en del av denna skugga, en nivå framför astroaktören, vilket är anledningen till
att hans huvud till en början delvis skyms av den, som av en dörröverliggare.
Men sedan rör sig huvudet
genom skuggplanet, vilket orsakar ett
logiskt problem för programvaran.
Det skalliga huvudet ansluter först till skuggan och smälter sedan igenom den.
Rensa beräkningsfel i CGI.
I nästa tagning går den så
kallade trekking, dvs. objektspårningen, fruktansvärt fel.
Fingrarna på höger hand är på mikrofonen.
Nu dras denna hand bort och utan en korrigerande rörelse, men med
ett otäckt grafiskt fel, är fingrarna på vänster hand nu vid mikrofonen.
Men det blir riktigt roligt när handen returneras.
Fingrarna glider bokstavligen in under vänsterhanden utan motstånd,
vilket fysiskt helt enkelt inte fungerar alls.
Det syns tydligt att datorn har ansträngt sig för att skapa en ren bild.
Du kan tydligt se skärkanterna runt fingrarna som
mörka konturer och till och med avbitna fingertoppar.
Nej, kära NASA-fans, detta är inte överföringsfel.
Ett annat exempel, och jag tror inte att jag
behöver kommentera detta bildhopp, talar för sig självt.
Ännu ett renderat 3D-objekt med ett eget liv.
Och om du låter scenen fortsätta, går den sönder på en gång.
Ingen aning om vad som hände, men det verkar som
om grafikprocessen för beräkningen av live-bilder gick lite för varm.
Men låt oss gå vidare till den andra viktiga
punkten för att avslöja NASA:s inspelningsfusk, den gröna skärmen.
Redan från början, min favoritinspelning.
Videon är officiellt från NASA-kanalen.
Titel och länkar är infogade, så kontrollera gärna.
Återigen är slutet av inspelningen intressant.
Alla tre astronautskådespelarna suddas samtidigt ut till en
enda grafisk lera, medan bakgrunden förblir intakt.
En gång till.
Och den här gången ska du fokusera på förgrundsobjekten, eftersom de också påverkas av grafikfelet.
Men det mest intressanta är dessa grönområden.
Genom felet i förgrundslagret får vi en direkt glimt av
den verkliga bakgrunden bakom de skådespelare som de kallar astronauter.
Och det här är den gröna skärmen.
Av någon anledning kvarstod maskeringen av det gröna området medan
filmen förstörde sig själv utan att röra den överlagrade bakgrunden.
Motiveringen filmfel eller överföringsproblem är tekniskt omöjligt.
För det första skulle då hela bilden påverkas och inte bara detta extremt selektiva utsnitt.
För det andra ger kameror inte slumpmässiga färger.
Man kan inte producera grönt där det inte finns något grönt.
Dessutom förstör överföringsfel bara det befintliga bildmaterialet
och skapar inga färger ur tomma intet.
Det är så det fungerar i filmen.
Detta klipp visar på ett mycket imponerande sätt hur man kan
skapa kompletta fiktiva världar med hjälp av en green screen.
I filmen tar vi det för givet.
Men så fort man anklagar NASA för att ha förfalskat bilder med den här tekniken tycker de flesta att det är absurt.
Varför egentligen?
Varför vill vi inte erkänna det som är uppenbart så snart det motsäger vår världsbild?
Är illusioner viktigare för oss, så att vi helt enkelt inte vill se någonting?
Vad som helst. Green screen är helt standard inom video idag.
Några få objekt är verkliga, resten är övertonade, som här
under inspelningen av The Hobbit eller i många andra filmer.
Eller till och med hos NASA självt, vilket tydligt
och förmodligen oavsiktligt framgår av en rapport här.
Fråga er själva varför det behövs en green screen
bakom ISS när alla rymdbilder ska vara verkliga?
Under tiden blir tekniken bättre och bättre och green screen blir mer och mer överflödigt.
Moderna inspelningar använder LED-väggar som reagerar live på kamerarörelser med hjälp av
tv-spelsmotorer, vilket gör dem mycket mer realistiska och möjliggör optimal belysning.
En annan fördel: skådespelarna ser själva bakgrunden under inspelningen
- och allt fungerar live och i realtid.
På tal om det, allt kan nu genereras i realtid.
Videospelet Hellblade är ett otroligt bra exempel på detta.
Spektaklet återges i realtid och spelas upp inom millisekunder.
I processen kan bilderna sömlöst sammanfogas så att skådespelaren,
som här, kan föra en dialog med sig själv.
Jag är nöjd med det.
Vi går alltså mot tider då tydliga bevis på förfalskning genom
försumliga eller oavsiktliga green screen-fel inte längre kommer att förekomma.
Därför är det så mycket viktigare att vi nu inser att NASA & Co ljuger oss rakt upp i ansiktet.
Jag har ytterligare en synpunkt på denna punkt.
Här besökte George Bush Sr. NASA - och vad ser vi i bakgrunden?
Den så kallade astronauten Tim Peake, som ska befinna sig i omloppsbana runt jorden vid
samma tidpunkt, och som för närvarande hanterar en grön sfär framför en blå rutnätsbakgrund.
I kanten ramas scenen in av utrustning som alltid kan ses i de stora ISS direktsändningarna.
Gröna objekt används för övrigt också i filmen för att
ge skådespelarna orienteringspunkter när andra 3D-objekt ska integreras senare.
Och hur är det med bakgrunden, kan ni fråga er själva.
De försökte senare hitta en ursäkt för bakgrunden och
sälja den som ett verktyg för vetenskapliga experiment.
Men ta en nykter titt på detta:
Vad är det här för experiment?
Vilken praktisk nytta skall detta tjäna?
Några avslutande exempel:
Bortsett från att bildprocessorn ville ha värmefritt igen och den
krånglar tills den tappar, ser vi också det avslöjande genomskinnet
av den gröna skärmen här - just nu.
Och i nästa bild missar videoprogrammet också den korrekta
beskärningen av den gröna bakgrunden för ett ögonblick.
Dessutom ett bra exempel på att de svävande
föremålen och även astroskådespelarnas kläder är 3D-genererade.
Ta en närmare titt på kabeln: Om detta inte
är ett tydligt beräkningsfel, vad är det då?
För skådespelaren är min gissning att så kallade motion-capture-dräkter kommer att
användas och att de matchande kläderna kommer att läggas in digitalt.
Tyvärr kan jag inte bevisa detta, men det skulle förklara
varför det finns beräkningsfel på personen i första hand.
Som jag sa skulle det inte finnas något sådant vid normal filmning:
Bakgrunden förblir intakt, beräknade objekt blir pixel lera.
De är datorgenererade bilder, inget annat.
Den här är också ganska rolig och faktiskt lite skrämmande:
Halva skådespelarens ansikte gjordes transparent.
Detta händer om man ställer in en för hög grön tolerans i videoprogrammet.
Då tonas även områden bort som inte är gröna, men som
rör sig mot grönt, t.ex. på grund av ogynnsamma skuggor.
Men låt oss lämna det vid det för tillfället.
Det finns många fler bevis på NASA:s bildförfalskningar.
Men dessa är bland de tydligaste, enligt min mening.
Jag vet redan hur starkt det inre motståndet rasar hos många NASA-fans, som nästan
automatiskt söker förklaringen att jag har fel och att NASA aldrig skulle ljuga.
Till dessa människor kan jag bara säga: Det finns ingen anledning att blunda för det uppenbara.
Ingen är så blind som den som inte vill se!
Så titta. Vi blir bedragna och lurade!
De gör fortfarande dessa misstag, och vi kan inte heller upptäcka det.
Som förklarades i början:
I riktiga överföringar får det aldrig förekomma sådana misstag, inte ett enda!
De bevisar att förfalskning äger rum.
Och om man nu frågar sig: Varför spelar det överhuvudtaget någon roll om rymdorganisationer ljuger, kan jag bara säga: Tänk på vad allt hänger på NASA & Co - hela vår världsbild.