Военните преврати в Нигер на 26 юли и в Габон
на 30 август тази година са най-новите от поредицата, които
обхванаха Западна Африка и Сахел през последните години.
Западните политици и медии осъдиха тези насилствени сваляния на правителства и призоваха за връщане на конституционно избраните президенти.
Африканският алианс ECOWAS, известен като съюзник на Запада, незабавно изгони своите страни членки след
извършените от тях преврати и дори заплаши новото правителство в Нигер с война.
Това създава впечатлението, че сваленият президент е управлявал народа си
адекватно и че народът трябва да бъде спасен от превратаджиите.
Те обаче реагираха на преврата по съвсем различен начин.
В Нигер, Габон, а също и в Буркина
Фасо, те приветстват военните пучисти и празнуват отстраняването на старите управници. Как може да се обясни този ентусиазъм?
Прави впечатление, че последните шест африкански държави, в които
президентът е бил насилствено отстранен, са бивши френски колонии.
Въпреки че са независими от повече от 60 години, те все
още са под военния, финансовия и икономическия диктат на Франция.
1. военни:
Франция все още разполага с войници в колониите си.
Заедно със САЩ те оказват влияние върху националната армия чрез програми за обучение на африкански офицери.
2. финанси:
Като бивши френски колонии Нигер и Габон са сред 14-те западноафрикански държави, задължени от
Франция да предадат 85% от валутните си резерви и 100% от златните си резерви.
Те трябва да запазят франковете CFA [= западноафрикански франк] от колониалната епоха като валута и до днес.
Обменният му курс се диктува от Френската
централна банка в полза на Франция:
През 1994 г. например това доведе до девалвация на франка CFA за една нощ, което означаваше,
че износът от колониите струваше само половината, а цените на вноса се повишиха с 50 %.
Ето защо не е изненадващо, че девет от 14-те страни от ЦФА са сред най-бедните в света, въпреки богатството си от суровини.
Трета икономика:
Евродепутатът Мартин Сонеборн повдига въпроса за системната икономическа експлоатация и нейните последици по следния начин:
Във Франция няма нито една действаща златна мина.
Въпреки това тази (бивша) престъпна колониална държава има четвъртите по големина златни резерви в света - 2436 тона.
(Бившата) френска колония Мали има точно 0,0 тона злато, въпреки че в страната има няколко
десетки мини (включително 14 официални), в които се добиват цели 70 тона злато годишно.
От приходите от близо 60 тона злато, добити от (приблизително) 600
000 деца в (бившата) френска колония Буркина Фасо, само 10% отиват
в страната, а 90% - в мултинационални златодобивни корпорации. [ ...
] (Бившата) френска колония Нигер има най-качествените уранови руди в Африка и
е седмият по големина производител на уран в света, но според Световната
банка 81,4% от гражданите ѝ дори не са свързани с електрическата мрежа.
40 % от тях живеят под прага на бедността, една трета от децата са с ниско тегло, а процентът на неграмотните е 63 %.
Само половината от жителите имат достъп до чиста питейна вода, а само 16 % са свързани с подходящи канализационни системи. [ ... ]
Как е възможно Африка, която има толкова много богатства, да се превърне в най-бедния континент в света?
Според Сонеборн политологът Майкъл Паренти има много прост отговор на
този въпрос: Бедните страни не са "слабо развити", а "свръхексплоатирани".
От тази гледна точка неотдавнашните преврати изглеждат като закъснял опит на
Африка да се освободи от системата на експлоатация и потисничество.
Новият държавен глава на Буркина Фасо Ибрахим Траоре описва осемте години преди
преврата през 2022 г. като най-варварската и жестока форма на имперски неоколониализъм.
На срещата на върха на Африка в Санкт Петербург през юли Траоре
призова всички представители на африканските държави да освободят континента от тази система.
Той каза: Проблемът е в африканските държавни глави, които не допринасят с нищо за
борбата на народа и дори свирят в една и съща музика с империалистите.
Наричат ни милиционери, хора, които не зачитат човешките права. За какви човешки права говорят?
[...] Ние, африканските държавни глави, трябва да спрем да се държим
като марионетки, които скачат всеки път, когато империалистите дръпнат конците.
Но защо африканските държави отдавна не са се освободили от тази
система? Наистина ли техните президенти са само марионетки на западните интереси?
В близкото минало бившият представител на Африканския съюз в САЩ
д-р Арикана Чихомбори-Куао обяснява, че лидерите, които са се опитвали
да постигнат най-доброто за своя народ, са били убивани.
Още преди президентът да дойде на власт, за него има табута:
Армията, финансите, минералните ресурси.
Той не трябва да ги докосва, защото ако го направи, може да не преживее деня.
Докато избягва тези области, той може да управлява, както му харесва.
Уважаеми зрители, не е ли подигравка, когато западните политици и медии говорят
за запазване на конституционния ред, а всъщност имат предвид само онези президенти,
които стоят безучастно и гледат как страните им се разпродават?
На този фон искането за възстановяване на нигерийския президент не изглежда ли в съвсем различна светлина?
С какво право западноафриканската конфедерация ECOWAS, която заплаши Нигер с война веднага след преврата,
изисква поддържането на конституционен ред, който не осигурява достоен живот на жителите на страната?
Ясно е, че не става дума за защита на демокрацията, с която западните държави
постоянно оправдават безскрупулните си действия, а за твърда икономическа и властова политика, за която
ECOWAS е корумпирала както себе си, така и западните политици и медии.
Затова всички ние трябва да спрем да приемаме този очевиден двоен стандарт. Крайно време е да се създаде независим международен народен съд, който да осигури справедливост и да потърси отговорност от виновните.