Nigerissä 26. heinäkuuta ja Gabonissa 30. elokuuta
tänä vuonna tapahtuneet sotilasvallankaappaukset ovat viimeisimpiä Länsi-Afrikassa
ja Sahelissa viime vuosina tapahtuneista vallankaappauksista.
Länsimaiset poliitikot ja tiedotusvälineet tuomitsivat nämä väkivaltaiset hallituksen kaatamiset ja vaativat perustuslaillisesti valittujen presidenttien palauttamista.
Afrikan liitto ECOWAS, joka tunnetaan länsimaiden liittolaisena, karkotti välittömästi jäsenmaitaan
vallankaappausten jälkeen ja jopa uhkasi Nigerin uutta hallitusta sodalla.
Näin luodaan vaikutelma, että syrjäytetty presidentti oli hallinnut
kansaansa asianmukaisesti ja että kansa oli pelastettava vallankaappaajilta.
Nämä kuitenkin reagoivat vallankaappauksiin täysin eri tavalla.
Nigerissä, Gabonissa ja myös Burkinassa.
Faso, he hurraavat sotilasvallankaappaajille ja juhlivat vanhojen hallitsijoiden syrjäyttämistä. Miten tämä innostus voidaan selittää?
On silmiinpistävää, että kuusi viimeistä Afrikan maata, joissa
presidentti on väkisin syrjäytetty, ovat Ranskan entisiä siirtomaita.
Vaikka ne ovat olleet itsenäisiä jo yli 60 vuotta, ne
ovat edelleen Ranskan sotilaallisen, rahoituksellisen ja taloudellisen sanelun alaisia.
1. sotilaallinen:
Ranskalla on edelleen sotilaita siirtomaissaan.
Yhdessä Yhdysvaltojen kanssa ne vaikuttavat kotimaan armeijaan afrikkalaisille upseereille suunnattujen koulutusohjelmien kautta.
2. talous:
Ranskan entisinä siirtomaina Niger ja Gabon kuuluvat niihin 14 länsiafrikkalaiseen valtioon, jotka
Ranska on velvoittanut luovuttamaan 85 prosenttia valuuttavarannostaan ja 100 prosenttia kultavarannostaan.
Heidän on pidettävä siirtomaa-ajan CFA-frangit [= Länsi-Afrikan frangi] valuuttana tähän päivään asti.
Ranskan keskuspankki sanelee sen
valuuttakurssin Ranskan eduksi:
Esimerkiksi vuonna 1994 CFA:n frangi devalvoitiin yhdessä yössä, minkä seurauksena siirtomaiden
viennin arvo oli vain puolet ja tuontihinnat nousivat 50 prosenttia.
Siksi ei ole yllättävää, että 14 CFA-maasta yhdeksän on maailman köyhimpien joukossa, vaikka ne ovat raaka-aineiden suhteen rikkaita.
3. talous:
Euroopan parlamentin jäsen Martin Sonneborn ottaa esiin kysymyksen järjestelmällisestä taloudellisesta hyväksikäytöstä ja sen seurauksista seuraavasti:
Ranskassa ei ole yhtään aktiivista kultakaivosta.
Tällä (entisellä) rikollisella siirtomaavaltiolla on kuitenkin maailman neljänneksi suurimmat kultavarannot 2 436 tonnilla.
Ranskan (entisellä) siirtomaalla Malilla on tasan 0,0 tonnia kultaa, vaikka sillä on maassa
useita kymmeniä kaivoksia (joista 14 virallista), joissa kultaa louhitaan 70 tonnia vuodessa.
Ranskan (entisen) siirtomaan Burkina Fason (arviolta) 600 000 lapsen louhimasta
lähes 60 tonnin kultamäärästä saaduista tuloista vain 10 prosenttia menee
maalle, mutta 90 prosenttia monikansallisille kultakaivosyhtiöille. [ ...
] Nigerin (entisellä) Ranskan siirtomaalla on Afrikan korkealuokkaisimmat uraanimalmit, ja
se on maailman seitsemänneksi suurin uraanintuottaja, mutta Maailmanpankin mukaan 81,4
prosenttia sen kansalaisista ei ole edes liitetty sähköverkkoon.
40 prosenttia väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella, kolmannes lapsista on alipainoisia ja lukutaidottomien osuus on 63 prosenttia.
Vain puolella asukkaista on mahdollisuus saada puhdasta juomavettä ja vain 16 prosentilla on asianmukainen saniteettijärjestelmä. [ ... ]
Miten Afrikasta, jolla on niin paljon vaurautta, on voinut tulla maailman köyhin maanosa?
Sonnebornin mukaan valtiotieteilijä Michael Parenti vastaa tähän kysymykseen hyvin
yksinkertaisesti: Köyhät maat eivät ole "alikehittyneitä" vaan "ylikäytettyjä".
Tästä näkökulmasta katsottuna viimeaikaiset vallankaappaukset näyttävät Afrikan
yliaikaiselta yritykseltä vapautua riisto- ja sortojärjestelmästä.
Burkina Fason uusi valtionpäämies Ibrahim Traoré kuvailee vuoden 2022 vallankaappausta
edeltäneitä kahdeksaa vuotta imperialistisen uuskolonialismin barbaarisimmaksi ja väkivaltaisimmaksi muodoksi.
Heinäkuussa Pietarissa pidetyssä Afrikan huippukokouksessa Traoré vetosi kaikkiin
Afrikan valtioiden edustajiin, jotta maanosa vapautuisi tästä järjestelmästä.
Hän sanoi: "Ongelmana ovat afrikkalaiset valtionpäämiehet, jotka eivät osallistu millään tavoin
kansan taisteluun ja jotka jopa soittavat samaa säveltä kuin imperialistit.
Meitä kutsutaan miliiseiksi, miehiksi, jotka eivät kunnioita ihmisoikeuksia. Mistä ihmisoikeuksista he puhuvat?
[...] Meidän afrikkalaisten valtionpäämiesten on lakattava käyttäytymästä kuin
marionetit, jotka hyppäävät aina, kun imperialistit vetävät naruista.
Mutta miksi Afrikan valtiot eivät ole vapautuneet tästä järjestelmästä jo
kauan sitten? Ovatko heidän presidenttinsä todella vain länsimaisten etujen sätkynukkeja?
Kun tarkastellaan lähimenneisyyttä, Afrikan unionin entinen edustaja Yhdysvalloissa,
tohtori Arikana Chihombori-Quao, selittää, että ne johtajat, jotka
yrittivät saada aikaan parasta kansalleen, murhattiin.
Ennen kuin presidentti edes pääsee valtaan, häntä koskevat tabut:
Armeija, talous, mineraalivarat.
Hän ei saa koskea näihin, sillä jos hän koskettaa niitä, hän ei ehkä selviä hengissä.
Niin kauan kuin hän välttää näitä alueita, hän saa hallita haluamallaan tavalla.
Hyvät katsojat, eikö olekin naurettavaa, kun länsimaiset poliitikot ja tiedotusvälineet
puhuvat perustuslaillisen järjestyksen säilyttämisestä, vaikka todellisuudessa he tarkoittavat vain niitä
presidenttejä, jotka katsovat toimettomina sivusta, kun heidän maansa myydään?
Eikö vaatimus Nigerian presidentin palauttamisesta virkaansa näytä tätä taustaa vasten aivan eri valossa?
Millä oikeudella Länsi-Afrikan liitto ECOWAS, joka uhkasi Nigeriä sodalla heti vallankaappauksen jälkeen,
vaatii sellaisen perustuslaillisen järjestyksen ylläpitämistä, joka ei takaa asukkailleen ihmisarvoista elämää?
Kyse ei selvästikään ole demokratian suojelusta, jolla länsimaat jatkuvasti perustelevat
häikäilemättömiä toimiaan, vaan kovan luokan talous- ja valtapolitiikasta, jota varten
ECOWAS on korruptoinut itsensä sekä länsimaiset poliitikot ja tiedotusvälineet.
Siksi meidän kaikkien on lopetettava tämän räikeän kaksinaismoralismin hyväksyminen. On korkea aika perustaa riippumaton kansainvälinen kansantuomioistuin, jotta voidaan varmistaa oikeudenmukaisuus ja saattaa syylliset vastuuseen.