Militārie apvērsumi Nigērā šā gada 26. jūlijā un Gabonā
šā gada 30. augustā ir pēdējie no vairākiem, kas
pēdējos gados ir skāruši Rietumāfriku un Sāhelas reģionu.
Rietumu politiķi un plašsaziņas līdzekļi nosodīja šos vardarbīgos valdības gāšanas gadījumus un aicināja atgriezties pie konstitucionāli ievēlētiem prezidentiem.
Āfrikas alianse ECOWAS, kas ir pazīstama kā Rietumu sabiedrotā, pēc apvērsumiem nekavējoties
izraidīja savas dalībvalstis un pat draudēja Nigēras jaunajai valdībai ar karu.
Tas rada iespaidu, ka gāztais prezidents ir pienācīgi pārvaldījis savu
tautu un ka tauta ir jāglābj no apvērsuma rīkotājiem.
Tomēr tās uz apvērsumiem reaģēja pavisam citādi.
Nigērā, Gabonā un arī Burkinā
Faso viņi uzmundrina militāros pučistus un svin veco valdnieku atstādināšanu. Kā var izskaidrot šo entuziasmu?
Pārsteidzoši, ka pēdējās sešas Āfrikas valstis, kurās prezidents tika
piespiedu kārtā atstādināts no amata, ir bijušās Francijas kolonijas.
Lai gan tās ir neatkarīgas jau vairāk nekā 60 gadus,
tās joprojām atrodas Francijas militārā, finansiālā un ekonomiskā diktāta pakļautībā.
1. militārais:
Francija joprojām izvieto karavīrus savās kolonijās.
Kopā ar ASV tās ietekmē vietējo armiju, izmantojot Āfrikas virsnieku apmācības programmas.
2. finanses:
Nigēra un Gabona kā bijušās Francijas kolonijas ir starp 14 Rietumāfrikas valstīm, kurām Francija ir uzlikusi par
pienākumu atdot 85 % no savām ārvalstu valūtas rezervēm un 100 % no savām zelta rezervēm.
Līdz pat šai dienai viņiem ir jāsaglabā koloniālā laikmeta CFA franki [= Rietumāfrikas franks] kā valūta.
Tās valūtas maiņas kursu diktē
Francijas centrālā banka Francijas labā:
Piemēram, 1994. gadā tas vienā naktī devalvēja CFA franku, kas nozīmēja, ka eksports
no kolonijām bija vērts tikai pusi, bet importa cenas pieauga par 50 %.
Tāpēc nav pārsteidzoši, ka deviņas no 14 ĀKK valstīm ir vienas no nabadzīgākajām pasaulē, neraugoties uz to bagātību ar izejvielām.
3. ekonomika:
Eiropas Parlamenta deputāts Martins Sonneborns (Martin Sonneborn) izvirza jautājumu par sistemātisku ekonomisko ekspluatāciju un tās sekām:
Francijā nav nevienas aktīvas zelta raktuves.
Tomēr šai (bijušajai) kriminālajai koloniālajai valstij ir ceturtās lielākās zelta rezerves pasaulē - 2436 tonnas.
(Bijušajā) Francijas kolonijā Mali ir tieši 0,0 tonnas zelta, lai gan valstī ir
vairāki desmiti raktuvju (tostarp 14 oficiālās), kurās gadā tiek iegūtas 70 tonnas zelta.
No ieņēmumiem, kas gūti no gandrīz 60 tonnām zelta, ko (aptuveni) 600
000 bērnu iegūst (bijušajā) Francijas kolonijā Burkinafaso, tikai 10 % nonāk valstī,
bet 90 % - starptautiskajās zelta ieguves korporācijās. [ ...
] (Bijušajā) Francijas kolonijā Nigērā ir visaugstākās kvalitātes urāna rūdas Āfrikā,
un tā ir septītā lielākā urāna ražotājvalsts pasaulē, taču saskaņā ar
Pasaules Bankas datiem 81,4 % tās iedzīvotāju pat nav pieslēgti elektrotīklam.
40 % iedzīvotāju dzīvo zem nabadzības sliekšņa, trešdaļai bērnu ir nepietiekams svars, analfabētisma līmenis ir 63 %.
Tikai pusei iedzīvotāju ir pieejams tīrs dzeramais ūdens, un tikai 16 % iedzīvotāju ir pieejami atbilstoši sanitārie pakalpojumi. [ ... ]
Kā Āfrika, kurai ir tik daudz bagātību, varēja kļūt par nabadzīgāko kontinentu pasaulē?
Pēc Sonneborna domām, politologam Maiklam Parentijam ir ļoti vienkārša atbilde uz
šo jautājumu: Nabadzīgās valstis nav "nepietiekami attīstītas", bet gan "pārmērīgi izmantotas".
No šī viedokļa raugoties, nesenie apvērsumi šķiet kā nokavēts
Āfrikas mēģinājums atbrīvoties no ekspluatācijas un apspiešanas sistēmas.
Burkinafaso jaunais valsts vadītājs Ibrahims Traorē (Ibrahim Traoré) astoņus gadus pirms
2022. gada apvērsuma raksturo kā barbariskāko, vardarbīgāko imperiālā neokoloniālisma formu.
Jūlijā Sanktpēterburgā notikušajā Āfrikas samitā Traorē aicināja visus
Āfrikas valstu pārstāvjus atbrīvot kontinentu no šīs sistēmas.
Viņš teica: Problēma ir Āfrikas valstu vadītāji, kuri ne ar ko
neveicina tautas cīņu un pat spēlē to pašu melodiju, ko imperiālisti.
Viņi mūs sauc par miliciju, par cilvēkiem, kas neievēro cilvēktiesības. Par kādām cilvēktiesībām viņi runā?
[...] Mums, Āfrikas valstu vadītājiem, ir jābeidz uzvesties kā
marionetēm, kas lec katru reizi, kad imperiālisti velk auklas.
Bet kāpēc Āfrikas valstis jau sen nav atbrīvojušās no šīs sistēmas?
Vai šo valstu prezidenti patiešām ir tikai Rietumu interešu marionetes?
Atskatoties uz neseno pagātni, bijusī Āfrikas Savienības pārstāve
ASV Dr. Arikana Čihombori-Quao skaidro, ka tie līderi,
kuri centās panākt vislabāko savai tautai, tika nogalināti.
Vēl pirms prezidenta stāšanās pie varas viņam ir noteikti tabu:
Militārie spēki, finanses, minerālresursi.
Viņš nedrīkst tām pieskarties, jo, ja viņš to darīs, viņš var neizdzīvot šo dienu.
Kamēr viņš izvairās no šīm jomām, viņam ir atļauts valdīt, kā viņam patīk.
Dārgie skatītāji, vai nav izsmiekls, kad Rietumu politiķi un plašsaziņas līdzekļi runā
par konstitucionālās kārtības saglabāšanu, bet patiesībā ar to domā tikai tos prezidentus,
kuri bezdarbīgi stāv malā un vēro, kā viņu valstis tiek izpārdotas?
Vai uz šī fona prasība atjaunot Nigērijas prezidentu amatā neizskatās pavisam citā gaismā?
Ar kādām tiesībām Rietumāfrikas konfederācija ECOWAS, kas Nigērai uzreiz pēc apvērsuma draudēja ar
karu, pieprasa saglabāt konstitucionālo kārtību, kas nenodrošina tās iedzīvotājiem cilvēka cienīgu dzīvi?
Skaidrs, ka runa nav par demokrātijas aizsardzību, ar ko Rietumvalstis nemitīgi attaisno
savu negodprātīgo rīcību, bet gan par cietsirdīgu ekonomisko un varas politiku, kuras
dēļ ECOWAS ir korumpējusi sevi, kā arī Rietumu politiķus un plašsaziņas līdzekļus.
Tāpēc mums visiem ir jāpārtrauc pieņemt šo acīmredzamo dubultstandartu. Ir pēdējais laiks izveidot neatkarīgu starptautisku tautas tiesu, lai nodrošinātu taisnīgumu un sauktu vainīgos pie atbildības.